КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Апеляційне провадження                                                               Доповідач - Кафідова О.В.
№ 33/824/207/2025                                  
                                      
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
м. Київ                                                                                         Справа №756/8856/24
28 січня2025року  Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ - Кафідової О.В.
при секретарі - Смолко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Пастуха Олега Володимировича на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в:
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605гривень 60копійок.
Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, 18 вересня 2024 року адвокат ОСОБА_1 - Пастух Олег Володимирович подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року та закрити провадження у справі, а також порушивпитання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.
Як на підставу поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат ОСОБА_1 - Пастух О.В. посилається на те, що вперше подав апеляційну скаргу 22 серпня 2024 року, але постановою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2024 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Пастуха О.В. на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року повернуто, про наявність вказаної постанови Київського апеляційного суду апелянт дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 18 вересня 2024 року.
Крім того, зазначає, що ненадання повного тексту судового рішення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та повернення апеляційної скарги Київським апеляційним судом є такими обставинами, які об`єктивно унеможливлюють подання апеляційної скарги у 10-денний строк.
В обґрунтування підстав для скасування постанови суду апеляційну скаргу апелянт обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з грубим порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
Вважає, що порушено процедуру огляду та відбору біологічних зразків ОСОБА_1 , зокрема, у КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» був проведений первинний збір сечі з численними порушеннями вимог, викладених у методичних рекомендаціях «Порядку відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організацією проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Як вбачається з бодікамер поліцейських біоматеріал ОСОБА_1  лікар в його присутності не герметизував алюмінієвими ковпачками за допомогою клімпера або інших засобів, не маркував флакони у його присутності, використав етикетки з порушенням процедури та такими, що не дає змоги встановити чи ці етикетки були наклеєні на ємності з біоматеріалом ОСОБА_1 . 
Крім того, зазначає, що суд не вправі застосовувати адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала, оскільки відповідно до даних з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» ОСОБА_1 протягом 2022-2024 років не отримував посвідчення водія.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що 07 травня 2022 року ОСОБА_1 було призвано на військову службу, що унеможливило його бути присутнім на судових засіданнях, у зв`язку з чим, стороною захисту було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, однак судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту, що є порушенням норм процесуального права.
Крім того, вказує, що працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення було порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки він виявив бажання користуватись правовою допомогою та зазначив, що телефонує до адвоката, на що працівниками поліції було заперечено.   
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_1 - Пастух О.В. апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову суду було винесено 12 серпня 2024 року.
Крім того, вперше адвокат ОСОБА_1 - Пастух О.В. подав апеляційну скаргу 22 серпня 2024 року, але постановою Київського апеляційного суду від 13 вересня 2024 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Пастуха О.В. на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року повернуто.
Враховуючи викладене, вважаю, що вказані адвокатом причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року є поважними.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та, накладаючи на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави,  з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, суд першої інстанції  посилався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 68 Конституції України  кожен зобов`язаний неухильно додержуватися  Конституції України  та законів України, не посягати  на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:
- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у  встановленому  порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з положеннями частин 2,3 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до вимог ст. 278 КУпАП, суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання, передбачені вказаною статтею, у тому числі і питання про те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №812559 від 24 червня 2024 року ОСОБА_1 03 червня 2024 року о 22 год. 30 хв. в м. Києві по просп. С.Бандери, 9б, в порушення п. 2.9а Правил дорожнього руху, керував транспортним засобом Audi, державний номер НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога. 
До протоколу про адміністративне правопорушення долучені: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №812559 від 24 червня 2024 року; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; повідомлення про запрошення до підрозділу поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення; рапорт інспектора роти №2 батальйону №3 полку №1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Яцюка С.; відеозаписами з нагруднихвідеореєстраторів поліцейських, які є безперервними.  
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вправі застосовувати адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала, оскільки відповідно до даних з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» ОСОБА_1 протягом 2022-2024 років не отримував посвідчення водія, є безпідставними, виходячи з наступного.
Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачений склад адміністративного правопорушення, що інкримінується ОСОБА_1 , який полягає у керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.
Санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за вказане адміністративне правопорушення у вигляді накладення штрафу на водіїв в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.                                                                                                        
У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде саме про право керування транспортними засобами. Таке право особа набуває внаслідок проходження відповідного навчання, отримання навиків водіння, що дає підстави відповідним органам для видачі посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії.
Оскільки законом не передбачено альтернативного застосування стягнення за вчинення зазначеного правопорушення, тому суд першої інстанції, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП обґрунтовано застосував щодо ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.
Стаття 30 КУпАП (із змінами та доповненнями) не перешкоджає застосування судами стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами щодо осіб, які не мають посвідчення водія на право керування транспортними засобами.
Зазначене кореспондується з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року (справа N 702/301/20), згідно якого особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Є також такими, що не ґрунтуються на вимогах Кодексу України про адміністративні правопорушення твердження апеляційної скарги про незаконність рішення судді місцевого суду про відмову у задоволенні клопотання захисника  про зупинення провадження по справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі до звільнення з неї, оскільки зупинення з таких підстав даним Законом не передбачене.
Не передбачено  КУпАП і можливість зупинення провадження до припинення чи скасування воєнного стану в Україні.
Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.
Частиною 4 ст.277 КУпАП передбачена можливість зупинення строку розгляду справ про адміністративні правопорушення у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися, але стосується вона лише адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією. Зупинення строку розгляду інших справ про адміністративні правопорушення зазначеною правовою нормою не передбачено.
Таким чином інститут зупинення розгляду справ про адміністративні правопорушення КУпАП передбачений, але він не може бути застосований до справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП,  тому доводи апеляційної скарги про помилкове незастосування суддею місцевого суду аналогії закону, зокрема ст.335 КПК України, є безпідставними.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладене з дотриманням вимог ст.33 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Апелянт вважає, що поліція не вжила жодних дій щодо надання водію ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги.
З цього приводу варто зазначити таке.
Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що порушено процедуру огляду та відбору біологічних зразків ОСОБА_1 , зокрема, у КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі дії не передбачені ані ст.266 КУпАП, ні Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.
Апеляційний суд  звертає увагу на «Порядок відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організація проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», узгоджений 18 січня 2011 року Міністерством охорони здоров`я України, на який вказує апелянт у своїй апеляційній скарзі, при цьому зазначає, що він носить рекомендаційний характер.
Також апеляційний суд зауважує, що після того, як ОСОБА_1 здав біоматеріал не став заперечувати результатів тестування та не наполягав на відборі у нього інших видів біологічного матеріалу.
Всі інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення. Такі доводи апелянта не спростовують встановлених обставин, а також того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі в  зв`язку  з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови.
Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_1 - Пастуха О.В.
Керуючись  ст. 294 КУпАП,  апеляційний  суд, -
п о с т а н о в и в :
  Клопотання адвоката ОСОБА_1 - Пастуха Олега Володимировича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року - задовольнити.
Поновити адвокату ОСОБА_1 - Пастуху Олегу Володимировичу строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1 - Пастуха Олега Володимировича залишити без задоволення.
Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова   апеляційного суду набирає законної сили негайно після її  винесення, є остаточною  й оскарженню не підлягає.  

 
Суддя: