ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5834/22                                                               Суддя (судді) першої інстанції: Трофімова Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  06 березня 2025 року                                                                                      м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
за участю секретаря                                         Островської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту - 23.09.2024) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МТС-2012» до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування індивідуального акту,-
В С Т А Н О В И Л А :
Товариство з обмеженою відповідальністю «МТС-2012» звернулося з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Черкаській області про прийняття податкового повідомлення-рішення від 09.06.2022 без розгляду у встановлений законом строк заперечень позивача від 10.02.2022 на акт перевірки від 27.01.2022 та з порушенням права позивача брати участь у розгляді заперечень;
-          визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 09.06.2022 № 2712/23-00-07-04-01, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у сумі 347056,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач подав заперечення до акту документальної позапланової перевірки від 27.01.2022 і просив здійснити розгляд заперечень за участі представника ТОВ «МТС-2012», проте усупереч вимог податкового законодавства (п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України) та судової практики відповідач провів розгляд заперечень без участі представника ТОВ «МТС-2012». Висновки «ревізорів» ґрунтуються на припущеннях замість урахування доказів щодо здійснених операцій між позивачем та контрагентом ТОВ «Компанія Норт» - ПН зареєстровані після 01.07.2017 в ЄРПН у контексті ділової мети та наміру отримати економічний ефект від здійснення операцій у жовтні-листопаді 2021 року. На думку позивача висновки акту перевірки про не надання погодження руху транспортного засобу під час перевезення небезпечних вантажів щодо безводного аміаку суперечать обставинам з огляду на реєстрацію ПН в ЄРПН та не спростованими показами свідка, проте окремі дефекти оформлення супровідних документів не змінюють суті фактичних операцій щодо руху товару. 
У відзиві на позовну заяву відповідач просить у задоволенні позову відмовити, зазначено, що засобами поштового зв`язку Укрпошта направлений лист від 15.02.2022 №2257/6/23-00-07-04-04 про розгляд заперечень на акт перевірки 24.02.2022 о 10 годині, проте у зв`язку із військовою агресією розгляд не відбувся, проте 31.05.2022 направлений лист №5058/6/23-00-07-04-04 про розгляд заперечень на акт перевірки 08.06.2022 о 10 годині в приміщенні Головного управління ДПС у Черкаській області. Позивач у розгляді заперечень участі не брав, тому постійна комісія вирішила висновки акту від 27.01.2022 №542/23-00-07-04-01/36774258 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МТС-2012» щодо декларування від`ємного значення ПДВ за листопад 2021, що більше 100 тисяч грн з урахуванням від`ємного значення з ПДВ задекларованого у попередніх звітних періодах (жовтень 2021 року) залишити без змін. На підставі акту в установлені строки після розгляду заперечень комісією прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.06.2022, яке за результатом адміністративної процедури оскарження залишене без змін.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин у справі. Апелянт зазначає, що контролюючий орган виконав свій обов`язок щодо направлення повідомлення про розгляд заперечень на адресу позивача, а неявка представника належним чином повідомленого не перешкоджала розгляду відповідних заперечень та відповідне можливе упущення контролюючого органу жодним чином не вплинуло на результат встановлених порушень в ході перевірки.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «МТС-2012» з метою перевірки законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за листопад 2021 року, яке становить більше 100 тис. гривень, з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах (жовтень 2021 року).
За результатами проведеної перевірки, складено акт від 27.01.2022 № 542/23-00-07-04-01/36774258 та встановлено порушення податкового законодавства ТОВ «МТС-2012», зокрема, вимог п.198.1, п. 198.3, п.198.6. ст.198 Податкового Кодексу України, п.2.4 Наказу №88, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижена сума податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 277  645 грн за листопад 2021 року.
Перевіркою встановлено, що ТОВ «МТС-2012» до складу податкового кредиту за жовтень - листопад 2021 року включено податок на додану вартість у загальній сумі 557  654 грн, в т.ч. за жовтень 2021 року у сумі 183  333 грн та за листопад у сумі 374  321 грн з документально отриманих ТМЦ - безводний аміак від ТОВ «Компанія Норт» на підставі договору поставки від 22.10.2021 №10-1Т.
ТОВ «Компанія Норт» за жовтень - листопад 2021 року виписано та зареєстровано податкові накладні в адресу ТОВ «МТС-2012».
В ході проведення перевірки ТОВ «МТС-2012» вручений запит про надання пояснень та їх документального підтвердження від 17.01.2022 №640/6/23-00-07-04-04, в якому зазначено перелік документів, необхідних для проведення перевірки, в тому числі по взаємовідносинам ТОВ «МТС-2012» з ТОВ «Компанія Норт» за жовтень та листопад 2021 року.
Проте, станом на 21.01.2022 (останній день перевірки) TOB «МТС-20Т надано оригінали та копії первинних документів не в повному обсязі, про що складено акт про часткове надання посадовими особами ТОВ «МТС-2012» до перевірки первинних документів від 21.01.2022 №86/23-00-07-04-02/36774258, який засвідчено підписами перевіряючих та директором TOB «МТС-20» Паша А.І .
Зокрема, ТОВ «МТС-2012» не надано до проведення перевірки:
-          видаткові накладні щодо отримання товарів (безводний аміак) кількістю 71,67 т на суму ПДВ 328  487,47 грн;
-          товарно-транспортні накладні щодо транспортування товару (безводний аміак), придбання якого документально оформлено у ТС «Компанія Норт» за жовтень та листопад 2021 року;
-          сертифікати якості/походження товарів (безводний аміак), наявність яких також передбачено п.2.2. договору поставки від 22.10.2021 №10-1Т: якість та комплектність товару, що поставляється, повинна відповідати стандарту ДСТУ, і підтверджуватися сертифікатом якості;
-          дані складського обліку та інше.
10.02.2022 позивач, користуючись правом, наданим п. 86.7 ст. 86 ПК України, подав заперечення до акту документальної позапланової перевірки від 27.01.2022. 
В подальшому за результатами розгляду заперечення, постійна комісія з питань розгляду заперечень в ГУ ДПС у Черкаській області вирішила висновки акту документальної позапланової виїзної перевірки від 27.01.2022 № 542/23-00-07-04-01/36774258 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «МТС-2012» з метою законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за листопад 2021 року, яке становить більше 100 тис. гривень, з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах (жовтень 2021 року) залишила без змін.
На підставі акту перевірки було винесено податкове повідомлення-рішення від 09.06.2022 №2712/23-00-07-04-01, яким донараховано податок на додану вартість в сумі 277  645 та застосовано штрафну санкцію в розмірі 69  411 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого спірного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст. 198 цього ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.
При цьому згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п. 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).
Таким чином, іншим визначеним законодавством обов`язковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.
Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та податкового кредиту з податку на додану вартість по відповідних господарських операціях.
Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.
Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, з метою визначення правомірності формування позивачем вказаних показників податкової звітності з податку на додану вартість дослідженню підлягає реальність відповідних господарських операцій, що відбувались між позивачем та його контрагентами. Крім того, оцінці суду підлягають наявність належним чином оформлених первинних документів, які стали підставою для формування показників податкової звітності, використання платником податків придбаних товарів (робіт, послуг) в межах господарської діяльності.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
З матеріалів справи вбачається, що основним видом діяльності ТОВ «МТС-2012» є 46.75 «Оптова торгівля хімічними продуктами». Підприємство здійснює реалізацію аміаку з доставкою. 
22.10.2021 позивач уклав з ТОВ «Компанія НОРТ» договір поставки № 10-1Т. 
На виконання умов цього договору ТОВ «Компанія НОРТ» поставила позивачу в листопаді місяці 2021 року безводний аміак в загальній кількості 71,67т, вартістю 1  971  428,00 грн, в т.ч. ПДВ - 328  497,49 грн, що підтверджується видатковими накладними № 0211-8 від 02.11.2021; 0811-4 від 08.11.2021; 0911-7 від 09.11.2021; 1611-5 від 16.11.2021; 1611-6 від 16.11. 2021. 
В листопаді 2021 року ТОВ «Компанія НОРТ» виписала та зареєструвала в ЄРПН податкові накладні № 9, 10, 12, 24, загальна сума ПДВ - 328  497,49 грн.
Відтак, податкові накладні, складені ТОВ «Компанія Норт» та зареєстровані після 01.07.2017 в ЄРПН (а саме в листопаді 2021 року), відповідно до імперативних норм п. 201.10 ст. 201 ПК України, є для ТОВ «МТС-2012» достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
В листопаді 2021 року позивач в безготівковому порядку оплатив ТОВ «Компанія НОРТ» через банківський рахунок вартість отриманого безводного аміаку на загальну суму 1  968  500,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №684, 686,693,695, 696, 701. 
Транспортування безводного аміаку здійснюється тільки в спеціалізованих цистернах, які у позивача відсутні. 
В зв`язку з цим позивач уклав з ТОВ «Агро-МТС» договір № 01/ТП-021 на транспортне обслуговування від 02.02.2021.
ТОВ «Агро-МТС» (Виконавець) має відповідну ліцензію на перевезення небезпечних вантажів та відповідні дозволи для перевезення таких вантажів. 
Відповідно до п.2.4 договору на транспортне обслуговування саме на виконавця покладається обов`язок організації перевезення (дозволи, узгодження маршрутів та інше) відповідно до Правил перевезення вантажів. 
В листопаді 2021 року ТОВ «Агро-МТС» здійснило для позивача перевезення безводного аміаку в кількості 71,67 т., що підтверджується товарно-транспортними накладними № 0211-8, 0811-4, 0911-7, 1611-5, 1611-6. 
Здійснення перевезень безводного аміаку для позивача також підтверджується актом надання послуг № 195 від 30.11.2021. 
В листопаді 2021 року позивач в безготівковому порядку оплатив ТОВ «Агро-МТС» через банківський рахунок вартість наданих транспортних послуг, що підтверджується платіжними дорученнями № 685, 700. 
Отриманий від ТОВ «Компанія НОРТ» аміак безводний в листопаді 2021 року був використаний позивачем для здійснення господарської діяльності, а саме: 
1)          На виконання договору поставки № 33/021 від 30.09.2021, який був укладений позивачем з Фермерським господарством «Баклан і К». На виконання умов цього договору позивач поставив фермерському господарству в листопаді місяці 2021 року безводний аміак в загальній кількості 20,24 т, що підтверджується видатковою накладною № 203 від 14.11.2021 та товарно-транспортною накладною № 203 від 14.11.2021. Фермерське господарство «Баклан і К» оплатило позивачу в безготівковому порядку через банківський рахунок вартість поставленого аміаку, що підтверджується платіжною інструкцією № 803.
2)          На виконання договору поставки № 34/021 від 08.10.2021, який був укладений позивачем з Фермерським господарством «Родина 2007». На виконання умов цього договору позивач поставив фермерському господарству в листопаді місяці 2021 року безводний аміак в загальній кількості 35,56 т, що підтверджується видатковими накладними №194, 195, 199, 200 та товарно-транспортними накладними № 194, 195, 199, 200. Фермерське господарство «Родина 2007» оплатило позивачу в безготівковому порядку через банківський рахунок вартість поставленого аміаку, що підтверджується платіжними інструкціями № 2055 та № 21113. 
Відтак, вищевказані первинні документи підтверджують реальність здійснення господарських операцій між ТОВ «Компанія Норт» та ТОВ «МТС-2012» в листопаді 2021 року по поставці аміаку та подальшого використання цього аміаку в господарській діяльності позивача в листопаді 2021 року. 
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку. За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником-платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг). 
Оцінюючи докази, надані сторонами, суди повинні мати на увазі, що сам факт наявності у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах, а також те, що для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 809/1337/17.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України. 
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі №826/14619/13-а, від 14 серпня 2018 року у справі № 816/2045/17.
Оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що документи, складені за наслідками господарських операцій між позивачем та його контрагентами не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу ч. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
При цьому, податковим органом не було спростовано реальності та достовірності наданих первинних документів, не надано доказів, які б вказували, що дані документи складено з порушеннями чи в супереч нормам чинного законодавства.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 05 січня 2021 року у справі № 820/1124/17, висновки про відсутність реальності господарських операцій з огляду на відсутність у контрагентів трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу наданої іншими контролюючими органами податкової інформації та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС, зокрема і щодо неподання контрагентами податкової звітності, проте така податкова інформація, носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.
Колегія суддів зазначає, що податковим органом не було спростовано реальності та достовірності наданих первинних документів, не надано доказів, які б вказували, що дані документи складено з порушеннями чи в супереч нормам чинного законодавства.
Між тим, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач діяв без належної обачності і йому мало бути відомо про порушення, які можливо допускаються контрагентами, при цьому, позивач не може нести відповідальність за можливі негативні наслідки господарської діяльності його контрагентів, а тим більше за відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів.
Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і не обізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів, як обов`язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.
На момент здійснення правовідносин підприємства-контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість.
При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.
Окрім того, слід зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у суб`єкта господарювання додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.
Колегія суддів наголошує, що підстави, які зазначені податковим органом в акті перевірки з урахуванням усіх наданих первинних документів позивачем, не є достатніми та належними для висновку про фіктивність господарських операцій та не узгоджуються з положеннями податкового законодавства.
При цьому, будь-яких зустрічних звірок контрагентів позивача проведено не було, доказів порушення податкового законодавства з їхнього боку не надано.
Вищевикладені пояснення позивача у поєднанні з наданими первинними документами підтверджують реальність господарських операцій по відносинам із контрагентом та пов`язаність придбаних товарів із господарською діяльністю підприємства.
Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідач протиправно позбавив позивача права, гарантованого пунктом 86.7 статті 86 ПК України, брати участь у розгляді заперечень на акт перевірки, оскільки не повідомив належним чином про час, дату та місце розгляду заперечень, хоча позивач у запереченнях зазначав про те, що представник позивача бажає брати участь у їх розгляді, тому дії відповідача по прийняттю податкового повідомлення-рішення без розгляду у встановлений законом строк заперечень позивача на акт перевірки та з порушенням права позивача брати участь в розгляді цих заперечень є протиправними.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 09.06.2022 № 2712/23-00-07-04-01 прийняте не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без врахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, тому дане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 10.03.2025.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 
Судді:                                                                                                                В.О. Аліменко
                                                                                                               Н.В. Безименна