П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/7786/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Матущак В.В. 
Суддя-доповідач -  Драчук Т. О.   
18 лютого 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Драчук Т. О. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
в травні 2024 року позивач, - ОСОБА_1 , звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.02.2024 №0037702406 на суму 701032,94 грн податкового зобов`язання та 45923,92 грн штрафних санкцій; від 27.02.2024 №0037742406 на суму 58419,40 грн податкового зобов`язання та 3826,99 грн штрафних санкцій; від 27.02.2024 №0037722406 на суму 9551,44 грн податкового зобов`язання та 1955,14 грн штрафних санкцій; від 27.02.2024 №0037752406 на суму 9910,04 грн податкового зобов`язання та 991,00 грн штрафних санкцій; від 27.02.2024 №00377782406 на суму 1020,00 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.09.2024 адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрована виконавчим комітетом Нетішинської міської ради Хмельницької області як фізична особа-підприємець 19.10.2017, основний вид економічної діяльності 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
У зв`язку із прийняттям ФОП ОСОБА_1 рішення про припинення підприємницької діяльності, на підставі наказу ГУ ДПС у Хмельницькій області №3037-П від 06.11.2023 та відповідно до статті 20, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) за період з 19.10.2017 по 24.12.2021.
За результатами проведеної перевірки складений акт від 29.01.2024 №0625/22-01-24-06/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано ряд встановлених порушень вимоги:
- пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.1, 177.2, підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України, в результаті чого фізичною особою-підприємцем занижений податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 701032,94 грн., в результаті заниження чистого оподатковуваного доходу в загальній сумі 3894617,44 грн., в тому числі по періодах: 2018 - на 140960,81 грн.; 2019 - на 318278,42 грн.; 2020 - на 186114,93 грн.; 2021 - на 55678,78 грн.
- пункту 16-1 Підрозділу 10 "Інші перехідні положення", підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 163.1.2 пункту 163.1 статті 163, пунктів 177.1, 177.2, підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України, в результаті чого фізичною особою-підприємцем занижений військовий збір за 2018-2021 роки на суму 58 419,40 грн.;
- пункту 188.1 статті 188, пункту 189.1 статті 189, підпункту 194.1.1 пункту 194.1 статті 194, пункту 198.5 статті 198 ПК України, в результаті чого фізичною особою - підприємцем не визначено базу оподаткування операцій з постачання товарів (виручки від здійснення роздрібної торгівлі), не нараховано та не сплачено до бюджету 19551,44 грн. податку на додану вартість:, в т.ч. по періодах: вересень 2018 - в сумі 117,93 грн.; жовтень 2018 - в сумі 1280,47 грн.; листопад 2018 - в сумі 1283,38 грн.; грудень 2018 - в сумі 2909,16 грн.; січень 2019- в сумі 31,22 грн.; лютий 2019 - в сумі 1012,53 грн.; березень 2019 - в сумі 1421,51 грн.; квітень 2019 - в сумі 1116,55 грн.; травень 2019 - в сумі 1048,45 грн.; червень 2019 - в сумі 1176,77 грн.; липень 2019 - в сумі 1392,38 грн.; серпень 2019 - в сумі 1633,97 грн.; вересень 2019- в сумі 1438,47 грн.; листопад 2019 - в сумі 2610,32 грн.;
- підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212, підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213, підпункту 214.1.4, пункту 214.1 статті 214, підпункту 215.3.10 пункту 215.3 статті 215 ПК України, в результаті чого фізичною особою-підприємцем не визначено об`єкт та базу оподаткування акцизним податком при здійсненні роздрібної торгівлі підакцизних товарів в загальній сумі 198200,83 грн., не нараховано та не сплачено до бюджету 9910,04 грн. акцизного податку.
- підпункту 44.1, пункту 44.3, пункту 85.2 статті 85, пункту 177.10 статті 177 ПК України, до перевірки не надано документів, пов`язаних з перевіркою.
На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом 27.02.2024 прийняті податкові повідомлення - рішення:
- форми "Р" № 0037702406, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб на суму 701032,94 грн., та застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 45923,92 грн.;
- форми "Р" № 0037742406, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору на суму 58419,40 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 3826,99 грн.;
- форми "Р" №0037722406, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на суму 19551,44 грн., та застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 1955,14 грн.;
- форми "Р" №0037752406, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати акцизного податку з реалізації суб`єктом господарювання торгівлі підакцизних товарів на суму 9910,04 грн., та застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 991,00 грн.
- форми "ПС" №00377782406, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 1020,00 грн.
Вважаючи, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що підставою для висновку про порушення позивачем податкового законодавства та заниження податкових зобов`язань було неподання ОСОБА_1 первинних та інших документів для проведення документальної невиїзної перевірки.
ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності 19.10.2017 за адресою: АДРЕСА_1 .
У період 2018-2021 діяльність ФОП ОСОБА_1 здійснювала за адресою: АДРЕСА_2 , торгове місце НОМЕР_2 , що відображено в поданій до податкової служби звітності за формою 20-ОПП та не заперечується податковим органом
За цією адресою також була здійснена реєстрація касового апарату, здійснювались розрахунки з використанням РРО, та у 2017-2021 роках отримувались ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями за вказаною адресою.
24.12.2021 ФОП ОСОБА_1 прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, про що проведено державну реєстрацію такого припинення.
У 2017-2021 роках ОСОБА_1 постійно перебувала за місцем фактичного здійснення підприємницької діяльності, а після припинення підприємницької діяльності у 2022-2024 р. проживала в м. Одеса, з 2024 року перебуває за місцем свого проживання в м. Нетішин.
Обов`язку з 2022 року постійно перебувати за місцем свого проживання та місцем реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності не мала, оскільки підприємницька діяльність була припинена.
В акті перевірки зазначено, що Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області ФОП ОСОБА_1 направлялися: запит №5593/22-01-24-06 від 08.12.2022 про надання копій документів за період здійснення підприємницької діяльності з 19.10.2017 по 24.12.2021; копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки та повідомлення від 06.11.2023 №245, який поштовим зв`язком з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак Хмельницьким відділенням АТ "Укрпошта" повернуто кореспонденцію у зв`язку із "за закінченням терміну зберігання".
Отже, ні наказу про проведення документальної позапланової перевірки ні повідомлення від 06.11.2023 №245 ФОП ОСОБА_1 не отримала.
Жодних заходів, передбачених чинним податковим законодавством, спрямованих на отримання документів для оцінки достовірності задекларованих платником податків даних, при проведенні перевірки, не вживались.
За таких обставин ОСОБА_1 не знала і не могла знати ні про проведення перевірки ні про необхідність надання будь-яких документів, які у неї є в наявності та були б надані для перевірки контролюючому органу.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що не використання можливостей наданих контролюючому органу ПК України та відомчими Методичними рекомендаціями, щодо встановлення місцезнаходження платника (відкладення перевірки, проведення виїзної перевірки та інших), не забезпечення повідомлення про проведення перевірки платника податків, проведення перевірки без присутності платника податків та відповідно без врахування наявних документів призвело до хибного висновку про наявність податкових правопорушення.
Щодо неправомірного збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 19.10.2017, основний вид економічної діяльності 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 68.20 – надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
ФОП ОСОБА_1 свою господарську діяльність здійснювала в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", де здійснювала торгівлю алкогольною продукцією шляхом реалізації кінцевим споживачам.
Крім того, в період з 05.07.2018 по 14.09.2021 ФОП ОСОБА_1 використовувала РРО МІНІ ФП54.01, фіскальний номер 30004444864 за місцем використання: АДРЕСА_2 , торгове місце 4287.
У ФОП ОСОБА_1 наявна ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами у період діяльності з 2017 по 2021 за місцем торгівлі: АДРЕСА_2 .
Як встановлено під час проведення перевірки, та зазначено в Акті перевірки, доходи за 2017-2021, визначені ФОП ОСОБА_1 в поданих деклараціях за перевіряємий період в сумі 4259117,64 грн. (за 2017 - 0 грн., за 2018 – 830943,42 грн., за 2019 -1864517,05 грн., за 2020 - 1208446,58 грн., за 2021 – 355210,59 грн.), за даними перевірки сума доходів за вказаний період складає 4342269,02 грн. Порушень щодо декларування доходів ФОП ОСОБА_1 за 2017, 2020 та 2021 роки документальною перевіркою не встановлено. Різниця виникла у 2018, 2019 роках і становить 83151,38 грн.
ФОП ОСОБА_1 задекларувала за 2017-2021 витрати в сумі 4016970,80 грн. (за 2017 - 0 грн., за 2018 – 782525,36 грн., за 2019 -1717767,27 грн., за 2020 - 1036246,84 грн., за 2021 - 318010,59 грн.), що підтверджується поданими податковими деклараціями про майновий стан і доходи за вказані роки.
Під час проведення перевірки податковим органом було враховано лише 205504,74 грн. витрат.
На підтвердження понесених витрат ФОП ОСОБА_1 , в матеріалах справи містяться надані позивачем докази: реєстр документів (накладних) на придбання товарів у 2018-2021 на суму 4307729,28 грн. та первинні документи (накладні, товарно-транспортні накладні та інші), які підтверджують придбання товарів ФОП ОСОБА_1 у ТОВ "Регно Італія УА", ТОВ "Винфорт", ТОВ "ВІ ЕС ВІ ГРУП" та інших постачальників.
Також понесення витрат ФОП ОСОБА_1 та їх сума підтверджується:
- податковими деклараціями про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 за 2018-2021;
- податковими деклараціями з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за 2018-2021, в додатках до яких зазначено перелік контрагентів, у яких ФОП ОСОБА_1 придбавала алкогольну продукцію;
- зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними контрагентами ТОВ "Регно Італія УА", ТОВ "Винфорт", ТОВ "ВІ ЕС ВІ ГРУП" та інших в ЄРПН, з яких вбачаються постачальники, кількість, вартість придбаної продукції, суми ПДВ віднесені ФОП ОСОБА_1 до податкового кредиту з ПДВ;
- даними РРО щодо реалізації для ФОП ОСОБА_1 алкогольної продукції в тому числі суми акцизного податку.
Тобто, під час проведення перевірки контролюючий орган мав підтвердження витрат через РРО, податкову звітність та зареєстровані ПН в ЄРПН, однак не прийняв їх до уваги через ненадання первинних документів за результатами проведення перевірки, яка проводилась без участі ФОП ОСОБА_1 і яка не мала можливості надати первинні документи на перевірку.
Таким чином, податковий орган безпідставно не врахував задекларовані витрати ФОП ОСОБА_1 , які вона фактично понесла, внаслідок чого податковим органом неправомірно донараховано податкове зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 701032,94 грн.
Також безпідставно донараховано податкове зобов`язання з військового збору в сумі 58419,40 грн.
Щодо неправомірного збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість, суд  першої інстанції зазначив, що перевіркою встановлено заниження податкового зобов`язання з ПДВ в сумі 19551,44 грн. та наведено розрахунок, а саме по періодах: в т.ч. по періодах: вересень 2018 року - в сумі 117,93 грн.; жовтень 2018 року - в сумі 1280,47 грн.; листопад 2018 року - в сумі 1283,38 грн.; грудень 2018 року - в сумі 2909,16 грн.; січень 2019 року - в сумі 31,22 грн.; лютий 2019 року - в сумі 1012,53 грн.; березень 2019 року - в сумі 1421,51 грн.; квітень 2019 року - в сумі 1116,55 грн.; травень 2019 року - в сумі 1048,45 грн.; червень 2019 року - в сумі 1176,77 грн.; липень 2019 року - в сумі 1392,38 грн.; серпень 2019 року - в сумі 1633,97 грн.; вересень 2019 року - в сумі 1438,47 грн.; листопад 2019 року - в сумі 2610,32 грн.
Заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість не можливе при відсутності встановлених фактів несвоєчасної реєстрації податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або фактів відсутності взагалі реєстрації податкових накладних в ЄРПН.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновки контролюючого органу щодо встановлення заниження зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 19551,44 грн. не відповідають дійсності, оскільки подані контрагентами ФОП ОСОБА_1 податкові накладні на реєстрацію в ЄРПН були всі зареєстровані, що вказує на відсутність порушень з боку поставки та/або реалізації товарів та правомірного нарахування податкового кредиту, що підтверджується витягом з ЄРПН зареєстрованих ПН в ЄРПН.
Щодо неправомірного збільшення грошового зобов`язання з акцизного податку з реалізації суб`єктом господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, суд першої інстанції зазначив, що у ФОП ОСОБА_1 в період 2019-2021 була наявна ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями: 19.07.2019-19.07.2020 №22230308201901962, 19.07.2020-19.07.2021 №22230308202001617, 19.07.2021-19.07.2022 №22230308202101779.
ФОП ОСОБА_1 здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями у магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", за адресою: АДРЕСА_2 , торгове місце 4287.
Таким чином, маючи достатні відомості про місце провадження діяльності та отримання електронних документів під час використання позивачкою РРО, не опрацювавши такі документи, не визначивши конкретні операції з реалізації підакцизної продукції, з яких не нараховано акцизний податок, контролюючий орган зробив хибний висновок щодо не визначення об`єкту та бази оподаткування акцизним податком при здійсненні роздрібної торгівлі підакцизних товарів в загальній сумі 198200,83 грн., внаслідок чого безпідставно ФОП ОСОБА_1 нараховано 9910,04 грн. акцизного податку.
Щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 первинних документів, суд першої інстанції зазначив, що саме на податкові органи покладається обов`язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового та іншого законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні зобов`язання та застосовано фінансові санкції.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючий орган не вчинив всіх передбачених законодавством дій для отримання необхідних документів, не дотримався процедури витребування документів та дійшов протиправного висновку про наявність складу податкового правопорушення у діях позивача.
Наявність у позивача відповідних первинних документів бухгалтерського обліку обумовлює безпідставність винесення спірних податкових повідомлень-рішень від 27.02.2024.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому, враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Щодо питання вручення наказу про проведення документальної позапланової перевірки та інших документів, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За змістом підпункту 78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо розпочато процедуру припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця.
Відповідно до п.78.4 ст.78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Приписи п.79.2 ст.79 ПК України передбачають, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Тобто, виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місцем проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Отже, наказ та повідомлення повинні бути надіслані та отримані платником податків до початку проведення перевірки.
Наведене правозастосування відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постановах від 18.07.2019 у справі №0440/5993/18, від 11.05.2023 у справі № 640/18756/21 та від 17.05.2023 у справі №160/5892/20.
Положеннями п.42.2 ст.42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з положеннями п.42.5 ст.42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Таким чином, податковим законодавством передбачено два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків (без використання електронного кабінету): надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Разом з цим, у матеріалах справи міститься копії рекомендованих повідомлень №2901001526876 від 27.02.2024, №3000002751373 від 29.01.2024, №0600058273969 від 06.11.2023 (вказані поштові відправлення здійснювались за податковою адресою позивача), а також копія конверта з довідкою про повернення рекомендованого відправлення за №3000002351073 від 06.02.2023 (однак без можливості ідентифікування адресата). 
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що згідно з наданих (долучених) відповідачем до справи матеріалів, колегія суддів не може встановити, які саме документи направлялись, змісту цих документів. Тобто, неможливо достовірно встановити або підтвердити те, що саме наказ про проведення перевірки та повідомлення про її проведення були надіслані платнику за цими номерами. Встановлено, що жодне з цих поштових відправлень не відслідковується шляхом офіційного трекінгу з веб-сайту АТ "Укрпошта" (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).
Також, відповідачем не надано суду докази неможливості вручення наказу та   повідомлення про перевірку особисто платнику, у тому числі докази його відмови від одержання цих документів, а також копію письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, яка повинна була надсилатись платникові разом з наказом.
Водночас, позивач заперечує отримання ним наказу про проведення перевірки та повідомлення.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В сукупності наявних матеріалів справи та відсутності належного доказування зі сторони податкового органу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не забезпечення повідомлення про проведення перевірки платника податків, проведення перевірки без присутності платника податків та відповідно без врахування наявних документів може призвести до хибного висновку про наявність податкових правопорушення.
Тобто, податковий орган формально поставився до виконання вимог вищевказаних статей Податкового кодексу України, які регламентують умови, за дотримання яких у контролюючого органу виникає право розпочати невиїзну перевірку платника.
Слід також зазначити, що 19 лютого 2019 Верховний Суд в рамках справи № 825/924/17 досліджував питання щодо наслідків відсутності доказів повідомлення платника податку про проведення податкової перевірки та прийшов до висновку, що відсутність доказів належного повідомлення платника податку про проведення перевірки є порушенням порядку її проведення, що дає підстави вважати висновки такої перевірки передчасними, а наслідки такої перевірки у вигляді оскаржуваних податкових повідомлень-рішень неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 09.02.2021 по справі №804/3329/15, законодавством встановлений обов`язок контролюючого органу повідомити платника податків про дату початку та місце проведення перевірки, а платнику, в свою чергу, гарантується право оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього. Реалізація такого права за відсутності обов`язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою. Невиконання вимог Податкового кодексу України щодо пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення перевірки та копії наказу про проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
У постанові Верховного Суду від 13.06.2020 по справі №825/1747/17 йдеться про те, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.
Колегія суддів зауважує, що згідно правової позиції Верховного Суду у справах №520/13185/19, № 280/708/19, та № 825/1747/17 судом касаційної інстанції зроблено висновки, що проведення перевірки у встановленому законом порядку є передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень, а тому в разі недотримання встановлених вимог та, як наслідок, визнання перевірки протиправною, у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень.
В свою чергу, суд також, звертає увагу, що відповідно до п.73.3 ст.73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:
1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:
1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;
3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;
4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:
податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;
акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;
5) у разі проведення зустрічної звірки;
5-1) виявлено недостовірність даних, що містяться у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом;
5-2) отримано повідомлення від компетентного органу іноземної держави, з якою Україною укладено міжнародний договір, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або укладених на їх підставі міжвідомчих договорів, про виявлення таким органом помилок, неповних або недостовірних даних, наданих фінансовим агентом щодо підзвітного рахунка особи, яка є резидентом відповідної іноземної держави, або про невиконання фінансовим агентом зобов`язань, передбачених таким міжнародним договором;
6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
У разі проведення зустрічної звірки платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту. Документальне підтвердження цієї інформації на вимогу контролюючого органу може бути надано в електронному або паперовому вигляді на вибір платника податків.
У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Тобто, податковий орган для встановлення певних обставин, не обмежений звернення лише до платника податків щодо якого здійснюється перевірка.
В свою чергу, таких запитів податковим органом не здійснювалось (в межах даної справи).
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше: 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу; 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту; 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту; 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.
Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).
У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1825 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, у встановленому законодавством порядку передаються до архіву.
Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.
Згідно з п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Пунктом 85.2 ст. 85 ПК України передбачається, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, податковим органом не доведено належного повідомлення позивача про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. А тому доводи апелянта в цій частині не знаходять свого підтвердження.
Крім того, з урахуванням вказаного, скасуванню підлягає податкове повідомлення-рішення від 27.02.2024 №00377782406.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що поряд з усім цим, позивачем до суду надано достатній обсяг первинної документації згідно з яким ФОП ОСОБА_1 свою господарську діяльність здійснювала в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", де здійснювала торгівлю алкогольною продукцією шляхом реалізації кінцевим споживачам.
В період з 05.07.2018 по 14.09.2021 ФОП ОСОБА_1 використовувала РРО МІНІ ФП54.01, фіскальний номер 30004444864 за місцем використання: АДРЕСА_2 , торгове місце 4287.
У ФОП ОСОБА_1 наявна ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами у період діяльності з 2017 по 2021 за місцем торгівлі: АДРЕСА_2 .
Доходи за 2017-2021, визначені ФОП ОСОБА_1 в поданих деклараціях за перевіряємий період в сумі 4259117,64 грн. (за 2017 - 0 грн., за 2018 – 830943,42 грн., за 2019 -1864517,05 грн., за 2020 - 1208446,58 грн., за 2021 – 355210,59 грн.), за даними перевірки сума доходів за вказаний період складає 4342269,02 грн. Порушень щодо декларування доходів ФОП ОСОБА_1 за 2017, 2020 та 2021 роки документальною перевіркою не встановлено. Різниця виникла у 2018, 2019 роках і становить 83151,38 грн.
Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Відповідно до пп. 164.1.3 п.164.1 ст.164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі, загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих самозайнятою особою від провадження господарської діяльності згідно із статтею
Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Пунктом 177.2 ст.177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої самозайнятої особи.
Як вірно вказує суд першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 задекларувала за 2017-2021 витрати в сумі 4016970,80 грн. (за 2017 - 0 грн., за 2018 – 782525,36 грн., за 2019 -1717767,27 грн., за 2020 - 1036246,84 грн., за 2021 - 318010,59 грн.), що підтверджується поданими податковими деклараціями про майновий стан і доходи за вказані роки.
Під час проведення перевірки податковим органом було враховано лише 205504,74 грн. витрат.
На підтвердження понесених витрат ФОП ОСОБА_1 , надала суду: реєстр документів (накладних) на придбання товарів у 2018-2021 на суму 4307729,28 грн. та первинні документи (накладні, товарно-транспортні накладні та інші), які підтверджують придбання товарів ФОП ОСОБА_1 у ТОВ "Регно Італія УА", ТОВ "Винфорт", ТОВ "ВІ ЕС ВІ ГРУП" та інших постачальників.
Також понесення витрат ФОП ОСОБА_1 та їх сума підтверджується:
- податковими деклараціями про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 за 2018-2021;
- податковими деклараціями з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за 2018-2021, в додатках до яких зазначено перелік контрагентів, у яких ФОП ОСОБА_1 придбавала алкогольну продукцію;
- зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними контрагентами ТОВ "Регно Італія УА", ТОВ "Винфорт", ТОВ "ВІ ЕС ВІ ГРУП" та інших в ЄРПН, з яких вбачаються постачальники, кількість, вартість придбаної продукції, суми ПДВ віднесені ФОП ОСОБА_1 до податкового кредиту з ПДВ;
- даними РРО щодо реалізації для ФОП ОСОБА_1 алкогольної продукції в тому числі суми акцизного податку.
А том висновок суду першої інстанції, що під час проведення перевірки контролюючий орган мав підтвердження витрат через РРО, податкову звітність та зареєстровані ПН в ЄРПН, однак не прийняв їх до уваги через ненадання первинних документів за результатами проведення перевірки, яка проводилась без участі ФОП ОСОБА_1 і яка не мала можливості надати первинні документи на перевірку, є правомірним.
Таким чином, податковий орган безпідставно не врахував задекларовані витрати ФОП ОСОБА_1 , які вона фактично понесла, внаслідок чого податковим органом неправомірно донараховано податкове зобов`язання з податку на доходи з фізичних осіб в сумі 701032,94 грн та відповідно безпідставно донараховано податкове зобов`язання з військового збору в сумі 58419,40 грн.
Щодо доводів апелянта в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість, колегія суддів зазначає, що податковим органом жодним чином не спростовано висновки суду першої інстанції в цій частині, а саме зазначення судом першої інстанції, що податкові накладні, отримані з ЄРПН, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 395 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
В Акті зазначено відомості щодо перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН. Разом з тим, випадків несвоєчасної реєстрації податкових накладних проведеною перевіркою не встановлено.
Отже, заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість не можливе при відсутності встановлених фактів несвоєчасної реєстрації податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або фактів відсутності взагалі реєстрації податкових накладних в ЄРПН.
Тобто, висновки контролюючого органу щодо встановлення заниження зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 19551,44 грн. не відповідає дійсності, оскільки подані контрагентами ФОП ОСОБА_1 податкові накладні на реєстрацію в ЄРПН були всі зареєстровані, що вказує на відсутність порушень з боку поставки та/або реалізації товарів та правомірного нарахування податкового кредиту, що підтверджується витягом з ЄРПН зареєстрованих ПН в ЄРПН.
На підставі вказаного, правомірності висновків суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта в цій частині не знайшли свого підтвердження.
В частині збільшення грошового зобов`язання з акцизного податку, колегія суддів зазначає наступне.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ратифікованим виноградним, спиртом етиловим ратифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року № 481/95-BP (далі - Закон № 481/95-BP).
Згідно з ст.15 Закону № 481/95-BP роздрібна торгівля, зокрема, алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в податкових органах.
У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення, фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.
Як передбачено ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);
3) застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з додержанням встановленого порядку їх застосування;
4) забезпечувати цілісність пломб реєстратора розрахункових операцій та незмінність його конструкції та програмного забезпечення;
5) у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій або програмних реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів;
6) забезпечувати зберігання (у разі використання) використаних книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок протягом трьох років після їх закінчення;
7) подавати до контролюючих органів звітність, пов`язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв`язку.
Пунктом 2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Мінфіну України від 21.01.2016 №13 (надалі - Положення №13), встановлено, що фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити, зокрема, як цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 9).
Матеріали справи підтверджують, що ФОП ОСОБА_1 в період 2019-2021 була наявна ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями: 19.07.2019-19.07.2020 №22230308201901962, 19.07.2020-19.07.2021 №22230308202001617, 19.07.2021-19.07.2022 №22230308202101779. ФОП ОСОБА_1 здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями у магазині "ELIT CLUB", за адресою: АДРЕСА_2 , торгове місце 4287.
Отже, в сукупності та у зв`язку з відсутністю доводів апелянта щодо висновків суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів погоджується з висновком, що маючи достатні відомості про місце провадження діяльності та отримання електронних документів під час використання позивачкою РРО, не опрацювавши такі документи, не визначивши конкретні операції з реалізації підакцизної продукції, з яких не нараховано акцизний податок, контролюючий орган зробив хибний висновок щодо не визначення об`єкту та бази оподаткування акцизним податком при здійсненні роздрібної торгівлі підакцизних товарів в загальній сумі 198200,83 грн., внаслідок чого безпідставно ФОП ОСОБА_1 нараховано 9910,04 грн. акцизного податку.
А тому, з урахуванням вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.02.2024 №0037702406 на суму 701032,94 грн податкового зобов`язання та 45923,92 грн штрафних санкцій; від 27.02.2024 №0037742406 на суму 58419,40 грн податкового зобов`язання та 3826,99 грн штрафних санкцій; від 27.02.2024 №0037722406 на суму 9551,44 грн податкового зобов`язання та 1955,14 грн штрафних санкцій; від 27.02.2024 №0037752406 на суму 9910,04 грн податкового зобов`язання та 991,00 грн штрафних санкцій; від 27.02.2024 №00377782406 на суму 1020,00 грн.
Також, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).
Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Смілянець Е. С.