П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 січня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/27987/23	
                          Головуючий в 1 інстанції Дубровна В.А.
Дата і місце ухвалення 31.10.2024р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:      Бойка А.В.,
                      суддів:      Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,
                                         
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу  Територіального управління ДСА в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024р. у справі №420/27987/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління ДСА в Одеській області, Державної судової адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 по 31 серпня 2023 року обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102 грн. 00 коп.;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області провести нарахування суддівської винагороди судді Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 на підставі ч. ч. 2, 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року, а саме в сумі 2 270 грн. 00 коп., щомісячних доплат за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15% від посадового окладу, з утриманням цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті щомісячних доплат, за вислугу років в розмірі 20 % від посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за період з 01 січня по 31 грудня 2021 року;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області провести нарахування суддівської винагороди судді Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 на підставі ч. ч. 2, 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022 року, а саме в сумі 2 481 грн. 00 коп., щомісячних доплат за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15 % від посадового окладу, з утриманням цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті щомісячних доплат, за вислугу років в розмірі 20 % від посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за період з 01 січня по 31 грудня 2022 року;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області провести нарахування суддівської винагороди судді Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 на підставі ч. ч. 2, 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2023 року, а саме в сумі 2 684 грн. 00 коп., щомісячних доплат за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15 % від посадового окладу, з утриманням цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті щомісячних доплат, за вислугу років в розмірі 20 % від посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за період з 01 січня по 31 грудня 2023 року;
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 р. позовну  заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області в частині визнання протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо нарахування та виплати судді Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період 01 липня 2023 року по 31 серпня 2023 року обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102 грн. 00 коп., а також зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області провести нарахування суддівської винагороди судді Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 на підставі ч. ч. 2, 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2023 року, а саме в сумі 2 684 грн. 00 коп., щомісячних доплат за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15 % від посадового окладу, з утриманням цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті щомісячних доплат, за вислугу років в розмірі 20 % від посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за період 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року – залишено без розгляду.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024р. позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ТУ ДСА в Одеській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 по 30 червня 2023 року включно, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн.
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату суддівської винагороди судді Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 по 30 червня 2023 року включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2 270 грн., станом на 1 січня 2022 року складає 2481 грн. та станом на 1 січня 2023 року складає 2684 грн., з урахуванням раніше виплачених сум і з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів.
Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування належної судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за період за період з 01 січня 2021 по 30 червня 2023 року включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2 270 грн., станом на 1 січня 2022 року складає 2481 грн. та станом на 1 січня 2023 року складає 2684 грн.
В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області  подано апеляційну скаргу, в якій апелянт посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що розрахунок окладу судді здійснюється з врахуванням такої величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, що встановлюються ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний календарний рік. 
Положення наведеної вище статті Закону України «Про Державний бюджет України» за 2021-2023рр. є чинними, не конституційними не визнавалися та не скасовувалися. Таким чином, Територіальне управління, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не мало правових підстав для виплати позивачу суддівської винагороди та інших виплат без застосування норм Закону у редакції на відповідний календарний рік, яким визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1  ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» №425/2016 від 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 , призначено на посаду суді Тарутинського районного суду Одеської області строком на п`ять років. 
Наказом голови Тарутинського районного суду Одеської області №10-ос/гс від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 зараховано до штату Тарутинського районного суду Одеської області. 
Наказом голови Тарутинського районного суду Одеської області №34-ос/гс від 8 листопада ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за науковий ступінь кандидата наук в розмірі 15% від посадового окладу, щомісячну доплату за вислугу років з 25.10.2018 у розмірі 20% посадового окладу. 
Відповідно до розрахункових листів у період з 01.01.2021 по 31.08.2023 позивачу нараховувалась суддівська винагорода, обчислена з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн (63060 / 30 = 2102 грн).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2     102,00 грн. 00 коп., позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про захист своїх прав.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що виплата суддівської винагороди регулюється  ст. 130 Конституції України  та  ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII. При цьому, норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть. Оскільки конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до Закону про судоустрій, тому, за висновками суду, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом. 
Відтак, суд дійшов висновку, що заміна гарантованої  Конституцією України  однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено Законом станом на 01.01.2021р. 01.01.2022р., та 01.01.2023р., на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII  не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн.), у спірний період є неправомірною.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до  статті 130 Конституції України  держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.
Визначені  Конституцією України  та спеціальним законодавчим актом -  Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII  (далі - Закон №1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року №11 -р/2018.
Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена  Законом №1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.
У преамбулі  Закону №1402-VIII  зазначено, що цей  Закон  визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Частиною першою  статті 4 Закону №1402-VIII  встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються  Конституцією України  та законом.
Згідно з частиною другою  статті 4 Закону №1402-VIII  зміни до цього  Закону  можуть вноситися виключно законами про внесення змін до  Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої  статті 135 Закону №1402-VIII  суддівська винагорода регулюється цим  Законом  та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 1 частини третьої  статті 135 Закону №1402-VIII  передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.
З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, унесені до  Конституції України, згідно із  Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)»  (далі - Закон № 1401-VIII).
Законом №1401-VIII, серед іншого,  статтю 130 Конституції України  викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище, і вперше закріплено спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій.
З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої  статті 135 Закону №1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.
Розмір суддівської винагороди визначено у  статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини другої  статті 130 Конституції України.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано  Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. №966-XIV, відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого  законом  пенсійного віку.
У змісті наведеної норми  Закону №966-XIV  закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.
Водночас,  ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021, 2022, 2023 ріки»  установлено у 2021-2023 роках прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема: працездатних осіб з 01.01.2021р.- 2270 грн., з 01.01.2022р.- 2481грн., з 01.01.2023р. - 2684,00 грн., працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу  судді, - 2102 гривні.
Варто зазначити, що зміни до  Закону №1402-VIII  у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, про який йдеться у позовній заяві, а також до  Закону №966-XIV  щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.
Закони України «Про Державний бюджет України на 2021-2023 ріки»  фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена  ст. 130 Конституції України  і  ст.135 Закону №1402-VIII.
Закон про Державний бюджет України на відповідний календарний рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми.  Конституція України  не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
На такі аспекти законодавчого регулювання звертав увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007р. №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Згідно із сталою позицією Верховного Суду у цій категорії спорів,  Законом №1402-VIII  закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена  Законом №1402-VIII  (постанови від 10 листопада 2021 року у справі №400/2031/21, від 30 листопада 2021 року у справі №360/503/21, від 02 червня 2023 року у справі №400/4904/21, від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22, від 24 липня 2023 року у справі №280/9563/21, від 25 липня 2023 року у справі №120/2006/22-а, від 26 липня 2023 року у справі №240/2978/22, від 27 липня 2023 року у справі №240/3795/22).
Практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах є сталою та послідовною, а висновки, наведені у вищевказаних справах, є релевантними до обставин цієї справи. Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цих висновків, вважає їх застосовними до обставин цієї справи.
Підсумовуючи викладене колегія суддів наголошує, що виплата суддівської винагороди регулюється  статтею 130 Конституції України  та  статтею 135 Закону №1402-VIII  й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.
Таким чином, зміна гарантованої  Конституцією України  однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року (2270 грн.), на 01 січня 2022 року (2481 грн.), на 01 січня 2023 року (2684 грн.), на іншу розрахункову величину, яка  Законом №1402-VIII  не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі  статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021-2023 роки»  була неправомірною.
Оскільки функції по нарахуванню та виплаті позивачу суддівської винагороди покладені на ТУ ДСА в Одеській області, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у даній справі має бути зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату суддівської винагороди судді Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 по 30 червня 2023 року включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2 270 грн., станом на 1 січня 2022 року складає 2481 грн. та станом на 1 січня 2023 року складає 2684 грн., з урахуванням раніше виплачених сум і з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги ТУ ДСА в Одеській області та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до  ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів  статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5  ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024р. у справі №420/27987/23 -  залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	О.А. Шевчук    А.Г. Федусик