Справа № 345/5557/24 
Провадження № 22-ц/4808/172/25 
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,

                       суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О., 

                       секретаря                 Шемрай Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Цокало Тетяни Михайлівни на рішення Калуського міськрайонного суду від 12 листопада 2024 року під головуванням судді Сухарник І.І. в м. Калуш,
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 07.08.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №76779999. Зазначений договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленням з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». 
Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021 укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за договором позики №76779999 від 07.08.2023. Відповідно до реєстру боржників № 20 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 сума заборгованості ОСОБА_1 становить 29 868,76 грн, з яких: 7 901,25 грн основна сума боргу, 21 967,51 грн заборгованість за відсотками.
Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 26.09.2023 було укладено договір позики №4634186. Зазначений договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленням, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».
Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021 укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за договором позики №4634186 від 26.09.2023. Відповідно до реєстру боржників № 19 від 27.02.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 сума заборгованості ОСОБА_1 становить 11 775 грн, з яких: 3 000 грн основна сума боргу, 8 775 грн заборгованість за відсотками.
Між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 22.09.2023 укладено кредитний договір №28971-09/2023. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 (п.8 кредитного договору). 
Між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 29.04.2024 укладено договір факторингу №29042024, у відповідності до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором №28971-09/2023 від 22.09.2023. Відповідно до реєстру боржників від 29.04.2024 сума заборгованості ОСОБА_1 становить 78 300 грн, з яких: 12 000 грн основна сума боргу, 66 300 грн заборгованість за відсотками.
Між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 22.08.2023 укладено кредитний договір № 103921797. Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора. 
Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 29.01.2024 укладено договір факторингу №29012024 у відповідності до умов якого до Позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №103921797 від 22.08.2023р. Відповідно до реєстру боржників № 2 від 29.01.2024 до договору факторингу №29012024 від 29.01.2024 сума заборгованості Відповідача становить 17 176,42 грн, з яких: 3 950 грн основна сума боргу, 12 726,42 грн заборгованість за відсотками, 500 грн заборгованість за комісією.
Між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 22.09.2023 укладено кредитний договір № 8862294. Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора. 
Між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 29.01.2024 укладено договір факторингу №29012024 у відповідності до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором №8862294 від 22.09.2023. Відповідно до реєстру боржників № 1 від 29.01.2024 до договору факторингу №29012024 від 29.01.2024 сума заборгованості ОСОБА_1 становить 20 170 грн, з яких: 5 000 грн основна сума боргу, 14 820 грн заборгованість за відсотками, 350 грн заборгованість за комісією.
Всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, ОСОБА_1 не виконав зобов`язання. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТзОВ ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісних кредиторів. 
Просив стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за кредитними договорами в розмірі 157 290,18 грн.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 12 листопада 2024 року задоволено позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у загальному розмірі 157 290,18 грн, в тому числі за:
- договором позики № 76779999 в розмірі 29 868,76 грн з яких: 7 901,25 грн заборгованості за основною сумою боргу; 21 967,51 грн заборгованості за відсотками;
- договором позики № 4634186 в розмірі 11 775 грн з яких: 3 000 грн заборгованості за основною сумою боргу; 8 775 грн заборгованості за відсотками;
- кредитним договором № 28971-09/2023 в розмірі 78 300 грн з яких 12 000 грн заборгованості за основною сумою боргу; 66 300 грн заборгованості за відсотками;
- кредитним договором № 103921797 в розмірі 17 176,42 грн з яких 3 950 грн заборгованості за основною сумою боргу; 12 726,42 грн заборгованості за відсотками; 500 грн заборгованості за комісією;
- кредитним договором № 8862294 в розмірі 20 170 грн з яких 5 000 грн заборгованості за основною сумою боргу; 14 820 грн заборгованості за відсотками; 350 грн заборгованості за комісією.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму сплаченого судового збору в розмірі 3 028 грн.
У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Виходячи з умов кредитних договорів, передумовою надання кредиту шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта є його заява із зазначенням банківського карткового рахунку, на який товариство має перерахувати необхідні позичальнику кошти.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Разом із тим, апелянт вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів відповідачу.
У зв`язку з недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов вищенаведених договорів, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні.
Відповідач не визнає факт, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за договорами позики №76779999 від 07.08.2023, №4634186 від 26.09.2023.
У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Апелянт вказує, на те що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
За таких обставин, апелянт вважає, що у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договорами позики №76779999 від 07.08.2023, №4634186 від 26.09.2023 слід відмовити через недоведеність переходу від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги за цим кредитним договором до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Апелянт вважає, що роздруківки, надані позивачем з назвою договір факторингу є не повними, які вирвані з повного тексту договору, мають зміщення пунктів або містять затерті дані, тобто такі роздруківки цілком можуть бути фіктивними, також відсутні докази щодо укладення таких договорів факторингу, а отже це лишається лиш аргументом, котрий не доведений первинними бухгалтерськими документами, ні в будь який інший спосіб.
Тому вищевказане підтверджує, що фактор не став кредитором по відношенню до боржника.
Вищенаведеним обставинам суд першої інстанції не дав належної оцінки, залишивши їх поза увагою, внаслідок чого ухвалив помилкове рішення про задоволення позову в цій частині.
Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовну.
Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»
подала відзив на апеляційну скаргу. 
Вказала, що в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ТОВ «ФК«ЄАПБ» не додано первинних бухгалтерських документів як доказів отримання відповідачем кредитних коштів за відповідними договорами, однак вказані доводи є необґрунтованими та безпідставними.
Зазначила, що у цій справі предметом спору є захист порушеного права ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке полягає у невиконанні договірних зобов`язань ОСОБА_1 за відповідними договорами шляхом стягнення заборгованості за ними.
Тобто в цьому випадку не є предметом спору саме визнання відповідних договорів недійсними чи розірвання відповідних договорів на підставі істотного порушення їх умов.
Твердження апелянта про ненадання доказів отримання кредитних коштів за своєю суттю зводяться до наслідків розірвання відповідних кредитних договорів та договорів позики. 
Однак, кредитні договори укладені з ОСОБА_1 в судовому порядку не були розірвані.
Крім того, вказані договори у відповідності до вимог чинного законодавства недійсним не визнані.
Кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згод з усіх істотних умов такого договору.
Посилання апелянта на те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано суду доказів отримання ним кредитних коштів від первісних кредиторів є помилковими та безпідставними, оскільки факти їх надання підтверджуються наявними у матеріалах справи кредитними договорами, які є дійсними.
Відповідач не був позбавлений можливості надати докази, які підтверджують або спростовують отримання ним кредитних коштів.
Зазначена заборгованість, як і отримання відповідачем кредитних коштів підтверджуються матеріалами справи, зокрема розрахунками заборгованості та відповідними копіями вказаних договорів в яких відображаються всі істотні умови договору та договорами факторингу з відповідними додатками.
Якщо апелянт не погоджується з відповідним розрахунком заборгованості, він має право подати контррозрахунок.
Однак, будь-яких доказів, які спростовують позивні вимоги, зокрема контррозрахунок заборгованості, апелянтом не надано.
Отже, зазначена заборгованість підтверджуються доказами, які є в матеріалах справи. З наданих позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що він є чітким, зрозумілим та узгоджується з умовами кредитного договору.
Щодо договорів факторингу, то у цій справі такі договори у встановленому законом порядку відповідачем не визнавалися недійсними.
Враховуючи, що відповідач не оспорив, не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.
Отже, відповідні договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорена, а тому вони підлягають виконанню.
ТОВ «ФК «ЄАПБ» не погоджується з розрахунком судових витрат відповідача на правову допомогу, так як вони є завищеними для даної категорії справ.
Тому, враховуючи вищевикладене, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не вбачає підстав для відшкодування витрат на правову допомогу адвоката апелянта у загальному розмірі 3 000 грн.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Цокало Т.М. надіслала апеляційному суду заяву про проведення судового засідання за відсутності відповідача та його представника.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила судове засідання провести без участі ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке. 
Щодо вимог про стягнення заборгованості за договором позики №76779999 в розмірі 29 868, 76 грн, за договором позики №4634186 в розмірі 11 775 грн та за кредитним договором №28971-09/2023 в розмірі 78 300 грн слід зазначити наступне.
За приписами ч.ч. 1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач як на підставу позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики №76779999 в розмірі 29 868, 76 грн, за договором позики №4634186 в розмірі 11 775 грн та за кредитним договором №28971-09/2023 в розмірі 78 300 грн посилається на укладені договори факторингу, за якими він набув право вимоги на вказану заборгованість. Такі доводи не можу вважатися обґрунтованими враховуючи таке. 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
       За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги:
1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні;
2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо);
3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 
4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання;
5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).
В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012 тощо).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 07.08.2023 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем було укладено договір позики №76779999. Зазначений договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» (т.1, а.с.12-15).
       В п.2 договору зазначені основні умови кредитування: сума позики 10 500 грн, строк позики 30 днів, процентна ставка 2,5%. В п.4 договору вказано, що проценти нараховуються щоденно, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою. Відповідно до п.1 договору позики №76779999: позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника. Також в п.28 договору (адреси та реквізити сторін) зазначено рахунок позичальника: НОМЕР_1 (т.1, а.с.12-14). Додатком № 1 до договору позики №76779999 є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (т.1, а.с.14-15).
Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем 14.06.2021 укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до п. 1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимог, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. 
Відповідно до реєстру боржників № 21 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 сума заборгованості відповідача становить 29 868,76 грн, з яких: 7 901,25 грн основна сума боргу, 21 967,51 грн заборгованість за відсотками (т.1, а.с.181-184). Також до матеріалів справи було долучено повний текст договору факторингу (т.1, а.с.166-180), а також платіжну інструкцію, що підтверджує проведення оплати за відступлення права вимоги (т.1, а.с.185).
Згідно наданого позивачем розрахунку сума боргу відповідача станом на 31.08.2024 становить 29 868,76 грн (т.1, а.с.22).
Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем 26.09.2023 було укладено договір позики №4634186. Зазначений договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленням, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію» (т.1, а.с.23).
В п.2 договору зазначені основні умови кредитування: сума позики 3 000 грн, строк позики 30 днів, базова процентна ставка за перший день користування позикою 22,21%, базова процентна ставка з другого дня користування позикою 3,00%. В п.4 договору вказано, що проценти нараховуються щоденно, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування позикою. Відповідно до п.1 договору позики №4634186: позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника. Також в п.28 договору (адреси та реквізити сторін) зазначено рахунок позичальника: НОМЕР_1 (т.1, а.с.23-25). Додатком № 1 до договору позики №4634186 є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (т.1, а.с.25-26).
Між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем 14.06.2021 укладено договір факторингу №14/06/21 у відповідності до п. 1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимог, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (т.1 а.с.166-173). 
Відповідно до витягу реєстру боржників № 19 від 27.02.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 сума заборгованості відповідача становить 11 775 грн, з яких: 3 000 грн основна сума боргу, 8 775 грн заборгованість за відсотками (а.с.32). Також до матеріалів справи додано акт прийому-передачі реєстру боржників № 19 від 27.02.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (т.1, а.с.31), повний текст договору факторингу (т.1, а.с.166-180), реєстр боржників № 19 (т.1, а.с. 187-190) а також платіжні інструкції, що підтверджують проведення оплати за відступлення права вимоги (т.1, а.с.191-193).
Згідно наданого позивачем розрахунку сума боргу відповідача станом на 31.08.2024 становить 11 775 грн (т.1, а.с.33).
Між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем 22.09.2023 укладено кредитний договір (договір про надання фінансового кредиту) №28971-09/2023. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача (п.8 кредитного договору) (т.1, а.с.39-41).
Відповідно до п. 1.1 договору сума кредиту становить 12 000 грн. Пунктом 1.2 договору передбачено, що кредит надається строком на 360 днів. Дата надання кредиту 22.09.2023. Процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредитування (п.1.4.1 договору). Відповідно до п.1.5 договору, клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 25 днів. В п. 1.6 договору зазначено, що кредит надається клієнту у безготівковій формі на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5168-75хх-хххх-6699 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (т.1, а.с.39). Додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту №28971-09/2023 від 22.09.2023 є графік платежів (т.1, а.с.42). Також до матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту (т.1, а.с.43-44).
Між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем 29.04.2024 укладено договір факторингу №29042024, у відповідності до п.1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. 
Відповідно до п.1.2. вказаного договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2. Підписаний сторонами акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості (т.1, а.с.45-47).
Відповідно до п.1 акту прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору факторингу клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників (т.1, а.с.48). 
Відповідно до реєстру боржників від 29.04.2024 сума заборгованості відповідача становить 78 300 грн, з яких: 12 000 грн основна сума боргу, 66 300 грн заборгованість за відсотками (а.с.49, 210-212).
Згідно наданого позивачем розрахунку, сума боргу відповідача станом на 31.08.2024 становить 78 300 грн (т.1, а.с.50).
Дослідивши подані докази колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором позики №76779999 в розмірі 29 868, 76 грн та договором позики №4634186 в розмірі 11 775 грн. 
Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 909/1411/13, від 13 жовтня 2021 року у справі № 910/11177/20).
В спірному випадку договір факторингу за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за вказаними договорами позики укладено 14.06.2021, а договори позики №76779999 та №4634186 - 07.08.2023 та 26.09.2023. Правовідносини за вказаними договорами позики виникли значно пізніше, ніж було укладено договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Отже, є всі підстави вважати, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» невизначені вимоги, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення вказаного договору факторингу не існувало. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.
Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі 29 868, 76 грн за договором позики №76779999 та в сумі 11 775 грн за договором позики №4634186, оскільки позивач не набув права вимоги за такими договорами. 
Що стосується вимог позивача за кредитним договором №28971-09/2023 в розмірі 78 300 грн суд вважає за правильне звернути увагу на таке.
В підтвердження вимог в цій частині позивач подав суду договір факторингу №29042024 від 29.04.2024 року.
Пунктом 1.2. вказаного договору визначено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2. Підписаний сторонами акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості.
Відповідно до п.1 акту прийому-передачі реєстру боржників до вказаного договору факторингу клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників. Проте, у вказаному пункті акту прийому-передачі відсутні відомості який саме реєстр боржників передано та в якій кількості. В пункті 2 вказаного акту відсутні відомості про загальну суму заборгованості.
Таким чином, є всі підстави вважати, що істотні умови вказаного договору факторингу не індивідуалізовані належним вином, а з поданих доказів неможливо встановити за якою саме сумою заборгованості передано право вимоги за договором факторингу №29042024 від 29.04.2024. 
Враховуючи, що обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами договору факторингу, а такий обсяг і зміст не зазначено у договорі факторингу №29042024 від 29.04.2024 та додатках до нього, що ставить під сумнів факт переходу прав вимоги саме на вказану суму заборгованості, заявленої до стягнення.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Приймаючи до уваги подані докази в їх сукупності суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики №76779999 в розмірі 29 868, 76 грн, за договором позики №4634186 в розмірі 11 775 грн та за кредитним договором №28971-09/2023 в розмірі 78 300 грн.
Вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної правової оцінки, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 29 868, 76 грн за договором позики №76779999, в розмірі 11 775 грн за договором позики №4634186 та в розмірі 78 300 грн за кредитним договором №28971-09/2023. 
Відтак, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.
Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №103921797 в розмірі 17 176, 42 грн та за кредитним договором №8862294 в сумі 20 170 грн, слід вказати таке.
Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Відповідно до абз. 2 ч. 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, дійшов висновку відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
       За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом встановлено, що 22.08.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит № 103921797. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора (т.1, а.с.53-58).
В п.1.2 даного договору зазначено суму кредиту - 5 000 грн. Строк кредиту становить 120 днів з 22.08.2023 (п.1.3 договору), пільговий період складає 30 днів, поточний період складає 90 днів. Процентна ставка за користування кредитом – 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.2, п.1.5.3 договору). Пунктом 1.5.1 передбачено комісію за надання кредиту в сумі 350 грн. Пунктом 1.5.1 передбачено комісію за надання кредиту в сумі 500 грн. В.п.2.1 договору зазначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_2 .
Додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 103921797 від 22.08.2023 є графік платежів (т.1,а.с.58, зворот). Також до матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту (т.1, а.с.59) та заяву на отримання кредиту, в якій зазначено номер платіжної карти позичальника (т.1, а.с.60).
Між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем 21.09.2023 укладено договір про споживчий кредит №8862294. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора (а.с.62-67).
В п.1.2 даного договору зазначено суму кредиту 5 000 грн. Строк кредиту становить 120 днів з 21.09.2023 (п.1.3 договору), пільговий період складає 30 днів, поточний період складає 90 днів. Процентна ставка за користування кредитом – 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.2, п.1.5.3 договору). Пунктом 1.5.1 передбачено комісію за надання кредиту в сумі 350 грн. В.п.2.1 договору зазначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_2 .
Додатком № 1 до договору про споживчий кредит № 8862294 від 21.09.2023 є графік платежів (т.1, а.с.67, зворот). Також до матеріалів справи долучено паспорт споживчого кредиту (т.1, а.с.68) та заяву на отримання кредиту, в якій зазначено номер платіжної карти позичальника (т.1, а.с.69).
Між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем 29.01.2024 укладено договір факторингу №29012024 у відповідності до умов якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №8862294 від 22.09.2023 та кредитним договором №103921797 від 22.08.2023. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 від 29.01.2024 до договору факторингу №29012024 від 29.01.2024 сума заборгованості відповідача становить 20 170 грн., з яких: 5000 грн - основна сума боргу, 14 820 грн - заборгованість за відсотками, 350 грн - заборгованість за комісією. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 2 від 29.01.2024 до договору факторингу №29012024 від 29.01.2024 сума заборгованості відповідача становить 17 176,42 грн, з яких: 3 950 грн - основна сума боргу, 12 726,42 грн - заборгованість за відсотками, 500 грн - заборгованість за комісією. До матеріалів справи також долучено акти прийому-передачі реєстрів боржників №1 та №2 за договором факторингу №29012024 від 29.01.2024 (т.1, а.с.73,75), повний текст договору факторингу (т.1, а.с.215-230), реєстри боржників №1 та №2 (т.1, а.с.231-234,235-238), а також платіжну інструкцію, що підтверджує проведення оплати за відступлення права вимоги (т.1, а.с.239).
Згідно наданого позивачем розрахунку сума боргу відповідача за договором №103921797 станом на 31.08.2024 становить 17 176,42 грн (т.1, а.с.61).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума боргу відповідача за договором №8862294 станом на 31.08.2024 становить 20 170 грн (т.1, а.с.70).
На підставі вказаних доказів суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №103921797 від 22.08.2023 та кредитним договором №8862294 від 22.09.2023. 
Докази виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №103921797 від 22.08.2023 та кредитним договором №8862294 від 22.09.2023 в матеріалах справи відсутні. 
Отже, позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. 
Доводами апеляційної скарги не спростовано позовні вимоги в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитними договорами №103921797 та №8862294.
Відповідач не спростував у суді факт невиконання взятих за кредитними договорами зобов`язань в частині повернення кредитних коштів, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть прийматися судом до уваги. 
Доводи апелянта про те, що позивачем кредитні кошти не зараховувались відповідачу не можуть прийматися судом до уваги, оскільки такі доводи не підтверджені відповідними доказами.
Згідно положень ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Враховуючи викладене та те, що матеріалами справи не доведено факту переходу до позивача права вимоги до відповідача за договорами позики №76779999 від 07.08.2023 та №4634186 від 26.09.2023, а також за кредитним договором №28971-09/2023 від 22.09.2023, і як наслідок позовні вимоги є безпідставними в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за договорами позики №76779999 від 07.08.2023 та №4634186 від 26.09.2023, а також за кредитним договором №28971-09/2023 від 22.09.2023 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про чаткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №103921797 в розмірі 17 176, 42 грн та за кредитним договором №8862294 в сумі 20 170 грн. 
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином враховуючи, що апелянтом при подачі апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 4 542 грн, то з врахуванням часткового задоволення позовних вимог (23,75% від заявленої суми позову) з ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 463, 56 грн.
Разом з тим, представником апелянта адвокатом Цокало Т.М. заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 грн. 
При цьому слід вказати таке.
Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
В підтвердження вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн апелянтом подано суду такі докази:
копію договору про надання правничої допомоги №1090 від 18.10.2024 (т.2, а.с.56-58);
копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (т.2, а.с.59);
копію квитанції №1090/2 від 15.12.2024, відповідно до якої апелянтом сплачено адвокату 3 000 грн гонорару;
детальний опис робіт (наданих послуг) та їх зміст (т.2, а.с.60, зворот).
Враховуючи необхідність надання адвокатом послуг відповідачу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та їх характер, необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, проаналізувавши подані стороною докази, а також прийняття судом апеляційної інстанції рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 287, 69 грн. При цьому судом також взято до уваги заперечення позивача щодо таких витрат, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу. 
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цокало Тетяни Михайлівни задовольнити частково.
Рішення Калуського міськрайонного суду від 12 листопада 2024 рокускасувати. Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, код ЄДРПОУ 35625014) заборгованість за кредитним договором №103921797 в розмірі 17 176, 42 грн (сімнадцять тисяч сто сімдесят шість гривень сорок дві копійки), з яких: 3 950 грн (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят) – сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 726, 42 грн (дванадцять тисяч сімсот двадцять шість гривень сорок дві копійки) – сума заборгованості за відсотками, 500 грн (п`ятсот гривень) – заборгованість за комісією та заборгованість за кредитним договором №8862294 в розмірі 20 170 грн (двадцять тисяч сто сімдесят гривень), з яких: 5 000 грн (п`ять тисяч гривень) - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14 820 грн (чотирнадцять тисяч вісімсот двадцять гривень) - сума заборгованості за відсотками, 350 грн (триста п`ятдесят гривень) - заборгованість за комісією.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, код ЄДРПОУ 35625014) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 463, 56 грн (три тисячі чотириста шістдесят три гривні п`ятдесят шість копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 287, 69 грн (дві тисячі двісті вісімдесят сім гривень шістдесят дев`ять копійок).
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 31 січня 2025 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
О.О. Томин