ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/173/25 Справа № 932/7519/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року                                                                
  Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа – ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою про видачу обмежувального припису, обґрунтовуючи її тим, що 24 вересня 2011 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який розірвано 23 березня 2021 року  рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з нею. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі №205/758/22 від 21.06.2022 року було визначене постійне місце проживання дитини та надано дозвіл на реєстрацію місця проживання доньки разом з матір`ю без згоди батька. 
Зазначала, що ще під час подружніх стосунків ОСОБА_2 записував та прослуховував її телефонні розмови, контролював її переписку у телефоні, для чого ховав від неї її телефон та віддавав тільки за умови, що вона розблокує телефон та надасть йому доступ до всієї інформації, постійно влаштовував скандали і ображав її, хоча приводів для цього вона йому не давала, поводив з нею себе зухвало та агресивно, придушував за шию, в тому числі в присутності дитини. 
Після розлучення ОСОБА_2 продовжує постійно втручатися у її особисте життя, а саме намагається встановити контроль над її особистим життям з його боку, систематично ображає її та членів її родини словесно, шкодить її майну та майну членів її родини, постійно принижує та переслідує її та членів її родини, внаслідок чого вона та члени її родини неодноразово зверталися до органів Національної поліції та вона змушена звернутися до суду із даною заявою про видачу обмежувального припису, оскільки інші заходи впливу (заяви до поліції, скарги за місцем служби) його не зупиняють.
У заяві ОСОБА_1  наводить перелік фактів домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , які за її твердженням вчинені ним відносно неї, та вказує на те, що   ОСОБА_2  вчиняються щодо неї дії, які є домашнім насильством, і виражаються в умисному систематичному вчиненні ним психологічного насильства щодо неї, як колишнього подружжя, та вчинення ОСОБА_2  психологічного насильства щодо інших осіб, з якими він перебуває та перебував у сімейних або близьких відносинах, а саме щодо їх спільної доньки ОСОБА_3 , бабусі ОСОБА_4 , дідуся   ОСОБА_5 та батька ОСОБА_2  – ОСОБА_6 , що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності та значного погіршення якості життя у неї та вказаних нею осіб, які є членами її сім`ї, її родичами і особами, з якими вона перебуває у близьких відносинах. 
Натомість ОСОБА_2 , який працює на посаді старшого інспектора ВКЗ Дніпро-1 з 25.02.2019  року згідно службової характеристики від 31.11.2022 року у спілкуванні з колегами по службі також поводить себе зверхньо, грубо, стриманістю та виваженістю не відзначається, та з 2021 року ОСОБА_2 проявляє вербальну та поведінкову агресію за місцем роботи. Крім цього, ОСОБА_2 ,  як працівник правоохоронних органів, має у постійному користуванні травматичну та табельну вогнепальну зброю, що може призвести до фатальних наслідків, оскільки він вочевидь  не контролює свої дії, тому вона має обґрунтовані підстави вважати, що існує реальна загроза вчинення відносно неї інших  насильницьких дій з боку  ОСОБА_2 ; насильницькі дії ОСОБА_2   щодо неї продовжують носити систематичний та зухвалий характер, його поведінка є непередбачуваною та агресивною, що викликає у неї обґрунтовані хвилювання за власну безпеку.
Вважає, що її права як особи, постраждалої від домашнього насильства (насамперед психологічного), можуть бути захищенні лише шляхом видачі  судом  відповідного обмежувального припису, оскільки вона дійсно є постраждалою особою від домашнього  насильства, а її кривдником є заінтересована особа -  ОСОБА_2 ; насильницькі дії ОСОБА_2   щодо неї продовжують носити систематичний та зухвалий характер, його поведінка є непередбачуваною та агресивною, що викликає у неї обґрунтовані хвилювання за власну безпеку; існує високий рівень вірогідності продовження та повторного вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, а також свідчать про ризик настання інших тяжких наслідків вчинення ним подальшого домашнього насильства щодо неї, як постраждалої особи, і такі ризики є реальними.
Просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав та покладання на нього наступних обов`язків, а саме: 
- заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань менше 500 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань менше 500 метрів до місця роботи (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;
- заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань менше 500 метрів до місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 ;
- заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань менше 250 метрів до ОСОБА_1 , де б не перебувала остання;
-  заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні розмови, переговори з постраждалою ОСОБА_1  та контактувати з нею через будь-які засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, крім направлення листів за адресою постійного проживання ОСОБА_1 через оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта»; 
- заборонити ОСОБА_2 переслідувати та розшукувати особисто або через третіх осіб ОСОБА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 спілкуватися з ОСОБА_1 , крім направлення листів за адресою постійного проживання ОСОБА_1 через оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта».
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви про видачу обмежуваного припису. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити в повному обсязі заяву про видачу обмежувального припису щодо колишнього чоловіка ОСОБА_2 ..
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права, а також не з`ясування судом всіх обставин у справі.
З посиланням на доводи, аналогічні доводам заяви про видачу обмежувального припису зазначала, що перебували із ОСОБА_2 у шлюбі, від якого мають спільну доньку. Ще під час шлюбу із заінтересованою особою останній вчиняв щодо апелянта психологічне та фізичне насилля, намагався контролювати її переміщення та дії. Ситуація ще більше загострилась після розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини із матір`ю, зокрема ОСОБА_2 почав слідкувати за її будинком, пошкоджувати майно, зводити наклепи у соціальних мережах, звертатись до роботодавця зі скаргами на порушення з боку апелянта трудової дисципліни, розпитувати колег про графік роботи заявниці, надсилати образливі картинки в месенджерах, писати та телефонувати о пізній годині, прикриваючись тим, що намагається побачитись із дочкою, а заявниця цьому перешкоджає. При цьому звертає увагу, що не завжди приїжджав для відвідин дитини визначних у розпорядженні від 27.09.2021 року, а дитинна не хоче бачитись із батьком та має страх зустрічі з ним через неадекватну поведінку. Також зазначала, що ОСОБА_2 погрожує та не тільки їй та дитині, а й своїм родичам, зокрема своєму батьку, який проживає разом із заявницею, своїй бабусі та дідусю. 
Зазначені факти підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема відеозаписами з камер спостереження, фото, скріншотами переписки, записами телефонних розмов, зверненнями у встановленому законом порядку до органів поліції. Тому вважає, що жодні розбіжності між сторонами щодо виховання дитини не дають права її колишньому чоловіку застосовувати до неї психологічне насилля, слідкувати за нею, принижувати, виснажувати психологічно та морально, знущатися над нею та її родиною, встановлювати контроль над її особистим життям. 
Наголошує, що ОСОБА_2 намагається приховати його насильницькі дії щодо заявниці та інших членів її сім`ї, зазначене також призвело до погіршення стосунків між ним та його батьком, бабусею та дідусем. Звертає увагу, що ОСОБА_2 є працівником правоохоронних органів, має у постійному користуванні травматичну та табельну вогнепальну зброю, що може призвести до фатальних наслідків у разі не видачі обмежувального припису . Крім того, за результатами службового розслідування за місцем роботи заінтересованої особи, встановлено, що поведінка ОСОБА_2 змінилась в гірший бік, він став більш імпульсивним та агресивним, а також був притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Представником ОСОБА_2 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Звертає увагу, що апеляційна скарга ОСОБА_1 повністю дублює заяву про видачу обмежувального припису та не містить нових обставин чи доводів, на які не звернув увагу суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. А тому вважає його обґрунтованим та таким що прийнято без порушень норм матеріального та процесуального права. На момент звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 між сторонами існував спір щодо виховання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , оскільки колишня дружина не надавала можливості побачитись із донькою у визначені за розпорядженням ДМР ради години, у зв`язку із чим ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. При цьому, після звернення сторін до суду із зазначеними заявою та позовом батько ОСОБА_2 – ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом про визнання батьківства стосовно ОСОБА_7 , в рамках якого після проведення експертизи було встановлено, що біологічним батьком дитини є саме позивач ОСОБА_6 .. Тому, перебування ОСОБА_2 біля будинку його батька, там де проживає ОСОБА_1 з донькою, були пов`язані лише з бажанням заінтересованої особи спілкуватись з донькою. І тепер, враховуючи, що вже було встановлено, що він не є біологічним батьком дитини, є цілком зрозумілим чому ОСОБА_1 та його батьком ОСОБА_6 чинились перешкоди у їх спілкуванні, ОСОБА_2 по суті заважав їх проживанню однією сім`єю, так як донька ОСОБА_7 вже називала своїм батьком свого дідуся на той час (це зі свідчень представника органів опіки). І тому на їх думку, ОСОБА_1 звернулась із заявою про видачу обмежувального припису, а не у зв`язку насиллям над нею з боку ОСОБА_2 .. При цьому ОСОБА_2 вже сам перебуває у щасливому шлюбі та з огляду на зазначене не цікавиться життям його батька та колишньої дружини. 
В судове засідання з`явилися представник ОСОБА_1 -адвокат Гусаров В.О. та представник ОСОБА_2 - адвокат Сустав Н.В.. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_2 з 24 вересня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - ОСОБА_3 , батьками якої були зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року шлюб сторонами розірвано.
Після розірвання шлюбу батьків дитина залишилася проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 .. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2022 року було визначено постійне місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю та надано дозвіл на реєстрацію місця проживання доньки разом з матір`ю без згоди батька. 
Розпорядженням голови Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради № 260-р від 27.09.2021 року «Про право на участь у вихованні дитини» визначено години для участі у вихованні та спілкуванні батьку дитини ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожен понеділок і середу з 16 год. 45 хв. до 20 год. 00 хв. та друга і четверта неділя місяця з 09 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. Зазначено, що дане Розпорядження винесено, зокрема, на підставі заяви та поданих документів батька дитини – ОСОБА_2 з проханням встановити йому години спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 02.09.2021 року. 
02.06.2022 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини були розглянуті заяви ОСОБА_2 від 28.01.2022 року та від 19.05.2022 року щодо визначення нових годин для участі спілкування з дитиною.
04.11.2022 року до Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради було подано заяву від ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 чинить перешкоди та не виконує вищевказане Розпорядження про його право на участь у вихованні дитини.
Розпорядженням голови Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради № 172-р від 10.11.2022 року «Про право на участь у вихованні дитини» визначено години для участі у вихованні та спілкуванні батьку дитини ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : кожен понеділок та середу з 16 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; у період літніх канікул та дистанційного навчання: у першу і третю неділю місяця з 10 год. 00 хв. неділі до 08 год. 00 хв. понеділка; після закінчення дистанційного навчання: перша та третя неділя місяця з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., а у разі зміни комендантської години – за одну годину до її закінчення. Вказано про те, що Розпорядження голови Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради № 260-р від 27.09.2021 року «Про право на участь у вихованні дитини» визнано таким, що втратило чинність.
18.11.2022 року представником ОСОБА_2 було подано заяву до Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про невиконання ОСОБА_1 розпорядження адміністрації та недотримання графіку спілкування батька з дитиною. Із зазначених підстав ОСОБА_2 звертався з відповідними заявами до правоохоронних органів. 
Листом від 18.11.2022 року Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради надала відповідь, що ОСОБА_1 було запрошено для бесіди з приводу невиконання нею розпорядження голови адміністрації. 
Управлінням організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування від 11.11.2022 року за № 12/8-5898 надано інформацію щодо здійснених викликів на спецлінію «102» ОСОБА_2 .. 
16.11.2022 року ОСОБА_2 звернувся до ВП №7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з повідомленням про порушення ОСОБА_1 . Розпорядження та чинення нею перешкод у праві спілкування батька з дитиною, на яке 22.12.2022 року надійшла відповідь про те, що інспектором СЮМ ВП ДРУП не виявилось можливим поспілкуватись з ОСОБА_1 та провести профілактичну бесіду, під час неодноразових візитів за місцем проживання двері ніхто не відчинив. Також зазначено, що інспекторами СЮП ВП ДРУП в УССД Шевченківської районної у місті Дніпрі ради направлено клопотання з проханням провести профілактичну роз`яснювальну бесіду з ОСОБА_1 та попередити останню про відповідальність за ч.5 ст. 184 КУпАП. 
31.01.2023 року представником ОСОБА_2 було отримано від Адміністрації відповідь, відповідно до якої управлінням-службою у справах дітей було направлено ОСОБА_1 лист, проте на виклики вона не з`являється, на телефонні дзвінки не відповідає, працівниками Управління-служби у справах дітей було здійснено вихід за адресою ОСОБА_1 у встановлені часи спілкування, проте двері їм не відчинили. 
07.02.2023 року представником ОСОБА_2 повторно було подано заяву до Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про невиконання ОСОБА_1 розпорядження адміністрації та недотримання графіку спілкування батька з дитиною.
Встановлено, що відповідно до наданої суду довідки від 09.01.2023 року № 622, заявник у даній справі ОСОБА_1 працює на посаді викладача кафедри адміністративного права, процесу та адміністративної діяльності факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. 
ОСОБА_2 проходить службу на посаді старшого інспектора відділення кадрового забезпечення полку ПСПОП «Дніпро-1» ГУНП в Дніпропетровській області.
ОСОБА_2 з 27.09.2022 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. 
Також до заяви ОСОБА_1 на підтвердження своїх доводів про наявність домашнього насильства з боку ОСОБА_2 надано: відеозапис телефонної розмови з ОСОБА_2 , фотокартки пошкодженої розподільчої коробки та перерізаних електродротів та скрін телефонного повідомлення ОСОБА_6 ; відеозаписи скріншоти переписки з ОСОБА_2 по вайберу, відео з соціальних мереж; листи-звернення до органів поліції; відео з записами з камер відеоспостереження; скріншоти переписки з ОСОБА_4 та скріншотами про відключення елеткроенергії з охоронної системи будинку; скан-копію з сайту Інстаграмм; Витяги про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань; відеозапис з переслідуванням (за твердженням заявниці) та дій ОСОБА_2 ; сканкопії фотокарток; скрін-повідомлення ОСОБА_2 з Вайбера; відеозапис телефонної розмови дитини з батьком; копію Розпорядження № 260-р від 27.09.2021 року; відео і фото подій та скріни переписок; відеоповідомлення у Телеграмм.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що заявником не доведено вчинення щодо неї саме з боку заінтересованої особи фактів домашнього насильства в розумінні Закону України «Про протидію і запобігання домашньому насильству» чи загрози вчинення таких дій у майбутньому. Натомість встановлено наявність між сторонами спору про участь ОСОБА_2 у вихованні дитини. 
Суд апеляційної інстанції погоджується із зазначеними висновками з огляду на наступне.
Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.
Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.
У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 зазначала, що вона зазнала з боку колишнього чоловіка ОСОБА_2 , домашнього насилля, яке виражалось у пошкодженні її майна, переслідуванні її та членів її сім`ї отримання образ та лайки у телефонному режимі, а також погроз її кар`єрі та спокійному сімейному життю.
Однак із наявних матеріалах справи документів вбачається лише сам факт пошкодження чи крадіжки майна, а не здійснення ОСОБА_2 дій щодо пошкодження коліс, електропостачання, зривання камер відео спостереження і т.п.. Докази того, що образи та погрози були направлені ОСОБА_1 саме з акаунтів та телефонів, які належали ОСОБА_2 також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді першої інстанції. Також слід звернути увагу, що додані ОСОБА_1 до заяви про видачу обмежувального припису витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань свідчать лише про факт звернення до правоохоронних органів, а не визнання її потерпілою у домашньому насильстві від дій ОСОБА_2 .. 
Переписка сторін надана заявником носить емоційно забарвлений характер та нестриманість, однак не свідчить про наявність психологічного насилля з боку ОСОБА_2 над заявницею та з огляду на характер стосунків, які склались між колишнім подружжям свідчать про спір щодо виховання доньки. 
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції у справах про видачу обмежувального припису є вчинення по відношенню саме до заявника тобто до ОСОБА_2 домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. А тому посилання на пошкодження ОСОБА_2 майна його батька, майна бабусі та дідуся чи погрози у їх бік не стосуються заявника ОСОБА_1 та з огляду на конфлікти в середини сім`ї підтверджують напруженість відносин між ними.
А тому зазначені обставини не є умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству відносно ОСОБА_1 , які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Щодо посилань апелянта на конфліктність ОСОБА_2 та агресивність, яка відображена в документах з місця роботи заінтересованої особи, то зазначене не є підтвердженням факту домашнього насилля та стосується трудових відносин в межах колективу. Крім того слід звернути увагу, що надані сторонами характеристики з місця роботи ОСОБА_2 містять діаметрально протилежні відомості щодо психоемоційного стану цієї особи та виконання нею трудових обов`язків. При цьому притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження за місцем роботи у зв`язку із неетичною поведінкою, ОСОБА_2 як працівника поліції у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 із заявами про вчинення домашнього насилля, оскаржено та скасовано у судовому порядку.
Крім того, представник ОСОБА_2 підтвердив, що рішенням від 21.09.2023 року суду було встановлено, що ОСОБА_2 не є батьком дитини, а є братом. Погані стосунки з колишньою дружиною склалися саме з приводу можливості спілкування останнього з дитиною. Після судового рішення, яким встановлено, що він не є батьком дитини, конфлікти себе вичерпали. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 с. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного насильства щодо неї у розумінні закону, а судом першої інстанції не встановлено випадків будь-якого насильства, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.
Отже, колегія суддів апеляційного суду, погоджується із висновками суду першої інстанції, та вважає, що суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 про видачу припису щодо ОСОБА_2 .
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2025 року.

Судді: