Справа № 462/5633/24                                Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н. М. 
Провадження № 22-ц/811/2845/24                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 січня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Салата Я.І.
З участю: представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Киришко О.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 462/5633/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 –адвоката Киришко Оксани Вікторівни на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 12 серпня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування,- про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини

в с т а н о в и в :

08 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.
       В обґрунтування заяви зазначає, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 18.01.2022 року (справа № 686/1379/19, визначено місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 .
       Мати дитини ОСОБА_2 більше двох років проживає за кордоном та не здійснює виховання та догляд за своїм сином, не цікавиться його навчанням, успіхами, станом здоров`я, не спілкується із сином. Заявник самостійно виховує сина, що підтверджується належними доказами.
       Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 12 серпня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у зазначеній справі.
       Ухвалу суду оскаржила представник заявника ОСОБА_1 -адвокат Киришко О.В.
       В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
       Стверджує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що має місце спір про право, не вказавши з ким виник такий спір та в чому він полягає. Зазначає, що заявник просить встановити факт самостійного виховання сина з метою захисту прав та інтересів дитини та прав його батька. 
       Просить ухвалу скасувати та направити справу в суд першої інстанції для продовження розгляду.
       Відзив на апеляційну скаргу суду не надано, що відповідно до частини третьої ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Заслухавши пояснення представника заявника-адвоката Киришко О.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи № 462/5633/24, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно частини першої ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Із матеріалів справи встановлено, що заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.
       Відповідно до ч.1ст.293 ЦПК України окреме провадження-це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справа про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
       Перелік юридичних фактів, які розглядаються судом в порядку окремого провадження , що мають юридичне значення для заявника, визначені у п.5ст.293 ЦПК України. 
       У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
       У справі, яка є предметом перегляду, заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання дитини.
       Метою встановлення факту заявник визначив можливість отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ч.1 абз.4 ст.23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» у разі перебування на його утриманні та вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Вважає, що оскільки рішенням Хмельницького апеляційного суду від 18 січня 2022 року визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , тому заявнику необхідно підтвердити зазначений факт, що син дійсно проживає та знаходиться на його утриманні та вихованні.
       Відповідно до ст.141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, прописано, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
       Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150,151 СК України.
       Відповідно до частини першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 
       Визначення місця проживання дитини з батьком не є перешкодою для спілкування з матір`ю та участі її у вихованні сина, оскільки остання не позбавлена материнських прав щодо сина ОСОБА_3 , 2009 р.н.
       У справі, яка переглядається, заявник просить встановити факт виховання та утримання сина ОСОБА_4 , 2009 року народження, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.
       Із зазначеного вбачається, що має місце спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманні) дитини та вихованні та/або ухилення від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні/утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження із залученням в якості відповідача матері дитини та з обов`язковою участю органу опіки та піклування (ч.4,5 ст.19 СК України).
       Зазначене пояснюється тим, що сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо утримання дитини, то факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання та виховання дитини.
       Такі правові позиції викладені Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2024 року у справі № 468/1025/23, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, у постанові від 18 жовтня 2024 року у справі № 613/1674/23.
       Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини та суд дійшов обгрунтованого висновку, що має місце спір про право, а тому відмовив у відкритті провадження у справі.
       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не знаходить.
       Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст..375 ЦПК України).
       Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Киришко Оксани Вікторівни залишити без задоволення.
       Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 12 серпня 2024 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 29 січня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

                                                                                                                           Р.В.Савуляк