ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/17774/24
Провадження № 22-ц/820/550/25
Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/17774/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2024 року в складі судді Чевилюк З.А. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :
В червні 2024 року ТзОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 08.11.2019-010000721 від 08 листопада 2019 року в розмірі 28 960 грн. та судові витрати в розмірі 7 680 грн. та судовий збір.
В обґрунтування заявлених позовних вимог товариство посилалося на те, що 08 листопада 2019 року між сторонами був укладений кредитний договір № 08.11.2019-010000721, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6 000 грн. що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 08 листопада 2019 року, строком на 14 дні, зі строковою процентною ставкою – 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та ставкою - 3% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Таким чином ТзОВ «Споживчий центр» посилалося, що виконало свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте ОСОБА_1 належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість станом на 21 червня 2024 року у розмірі 7 680 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 000 грн. та процентів в розмірі 1 680 грн. Вказаний розмір заборгованості товариство просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2024 року в задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Споживчий центр» подало апеляційну скаргу, вважає вказане рішення незаконним, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Так апелянт, звертає увагу на хибність висновку суду першої інстанції про те, що факт перерахування товариством, відповідачу кредитних коштів не підтверджується наданою довідкою ТзОВ ФК «Елаєнс», оскільки вони є надуманими та такими, що не відповідають дійсності.
Також товариство вказує, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину та доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких доказів не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов до невірного висновку, про недоведеність апелянтом заявлених вимог та підставності пред`явленого позову належними та допустимими доказами.
Вказує, що твердження суду про недоведеність матеріального обов`язку не передбачає можливості застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, є необґрунтованим, оскільки у електронному кабінеті апелянта у Електронному суді відсутня заява відповідача про застосування строку позовної давності, а також будь-яка відповідна реєстраційна картка. Відтак, апелянту не відомо, чи є була потреба у поданні клопотання про поновлення (у разі потреби) такого строку.
Зазначає, що суд першої інстанції не витребовував у позивача первинного кредитного договору №25.10.2019-100007204, хоча суд з метою об`єктивного і своєчасного розгляду справи та встановлення всіх обставин, міг витребувати дані письмові докази з власної ініціативи.
Крім того, зазначає, що строк позовної давності навіть за первинним кредитним договором №25.10.2019-100007204 сплив 25 жовтня 2022 року, тобто у період дії правового режиму воєнного стану. Відтак, був зупинений від 24 лютого 2022 року і є таким до сьогодні.
З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі апелянт просить рішення першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення яким позов задоволити. 
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так судом встановлено, що 08 листопада 2019 року між ТзОВ «Споживчий центр» та позичальником ОСОБА_1  у формі пропозиції про укладення кредитного договору (Оферта), підписаного кредитором  ТзОВ «Споживчий центр», та заявки позичальника  ОСОБА_1 про акцепт публічної пропозиції ТзОВ «Споживчий центр» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом та одноразовим ідентифікатором 3974S, укладено кредитний договір № 08.11.2019-010000721.
Відповідно до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), він укладається Кредитодавцем та Позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця; заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Згідно п. 1.1 – 1.3 пропозиції слідує, що кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Протягом 3 робочих днів з дати прийняття пропозиції позичальником кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту - фінансовий кредит; строк, на який надається кредит, встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; проценти за користування кредитом (проценти) встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.
Відповідно до п. 2.1, 2.3 - 2.4, 4.1 пропозиції, кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. Позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: а) повернення кредиту до дати, вказаній у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) повернення проценти за користування кредитомдо дати вказаної у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти, або до останнього дня пролонгованого строку; в) неустойка, яка може бути нарахована кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, негайно з моменту пред`явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.
Згідно умов заявки (акцепту), сума кредиту становить 6 000 грн., строком, на 14 дні з дня його надання, та проценти 1 680 грн., які необхідно сплатити до 22 листопада 2019 року включно.
Згідно розрахунку заборгованості позивача за договором № 08.11.2019-010000721 від 08 листопада 2019 року, укладеним між ТзОВ «Споживчий центр» і відповідачем, останній має заборгованість в сумі 7 680 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту надання кредитором позичальнику на виконання умов договору кредитних коштів відповідачеві.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується, вважає їх законними та обґрунтованими, з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що 08 листопада 2019 року ОСОБА_1 було підписано заявку - акцепт пропозиції кредитора на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, який передбачений офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Згідно якої сторони визначили та погодили ліміт кредитної лінії сума у розмірі 6 000 грн., строком, на 14 дні з дня його надання, та проценти в розмірі 1 680 грн., які необхідно сплатити до 22 листопада 2019 року включно.
Зі змісту договору вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 електронним підписом та одноразовим ідентифікатором 3974S, що було запропоновано офертою і з чим, підписавши заявку – акцепт погодився позичальник.
Згідно розрахунку заборгованості позивача за договором № 08.11.2019-010000721 від 08 листопада 2019 року, укладеним між ТзОВ «Споживчий центр» і відповідачем, останній має заборгованість в сумі 7 680 грн.
Також відповідно до заяви позичальника про перекидування/зарахування, кредитор погодився на зарахування вимоги позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 6 000 грн. за кредитним договором №08.11.2019-010000721 від 08 листопада 2019 року в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту розмірі 6 000 грн. за кредитним договором 25.10.2019-100007204 від 25 жовтня 2019 року.
Водночас, відповідно дост. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Однак позивачем не надано доказів отримання позичальником кредитних коштів готівкою або безготівковим перерахунком.
Суд не приймає до уваги довідку ТзОВ ФК «Елаєнс» про перерахунок коштів ОСОБА_1 у розмірі 6 000 грн. по договору 25.10.2019-100007204, оскільки підставою позову є стягненя кредитних коштів за договором №08.11.2019-010000721 від 08 листопада 2019 року, у зв`язку з чим дана довідка не є належними та допустимим доказом надання ОСОБА_1 кредиту за кредитним договором №08.11.2019-010000721 від 08 листопада 2019 року, на який посилається товариство в позовних вимогах.
Таким чином, ТзОВ «Споживчий центр» не надало суду первинних бухгалтерських та платіжних документів, якими б підтверджували перерахування кредитних коштів  ОСОБА_1  за договором №08.11.2019-010000721 від 08 листопада 2019 року, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність зазначеного рахунку в кредитному договорі відповідачу.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Отже, за цих обставин матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження факту перерахування грошових коштів за кредитним договором на картковий рахунок відповідача.
Разом з тим в заявці (акцепті), яка є невід`ємною частиною кредитного договору, та інших документах, наданих позивачем, не вказано реквізити банківського рахунку чи номера банківської картки для зарахування коштів за договором.
В матеріалах справи відсутні докази, що платіжна картка НОМЕР_1 , на яку здійснено зарахування в сумі 6 000 грн., належить ОСОБА_1 .
Таким чином висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем заявлених вимог та підставності пред`явленого позову належними та допустимими доказами є законним та обґрунтованим, оскільки підтверджуються наявними доказами в матеріалах справи.
Крім того, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не витребовував письмові докази з власної ініціативи, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦПК України. 
Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а суд в силу принципу змагальності цивільного процесу позбавлений можливості сам збирати докази по справі.
Тому колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ним правильно встановлено обставини справи та визначено з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно встановив обставини справи, тому невірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, є помилковими. 
Доводи апеляційної скарги вказані висновки суду жодним чином не спростовують та не підтверджують вимог позивача, а тому їх слід відхилити. 
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» залишити без задоволення.
       Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 грудня 2024 року залишити без змін. 
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13 березня 2025 року.

Судді                                         А.М. Костенко

                Р.С. Гринчук

       Т.В. Спірідонова