ОКРЕМА ДУМКА 
суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Карпенко С. О. і Сердюка В. В.
4 вересня 2024 року
м. Київ
на постанову Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 759/6751/22(провадження № 61-13716св23)
за позовом  ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року та додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 1 березня 2023 року, ухвалені у складі судді Горбенко Н. О., та постанову Київського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року, прийняту колегією у складі суддів: Кулікової С. В., Олійника В. І., Сушко Л. П.,
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державної фіскальної служби України, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 
2023 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнено з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 1 092 000 грн у відшкодування моральної шкоди, 
40 500 грн- у відшкодування майнової шкоди
Стягнено з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 3 525,28 грн у відшкодування судових витрат.
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Встановивши, що 546 000 грн є мінімальним розміромвідшкодування, визначенимзаконом на час розгляду справи, суд, врахувавши ступінь душевних страждань, їх тривалість, порушення звичайного режиму життя позивача та виникнення обмежень інезручностей узв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, дійшов висновку про відшкодуванняморальної шкоди у розмірі 1 092 000 грн. Задоволняючи вимоги позивача про стягнення майнової шкоди у розмірі 40 500 грн, суд виходив з їх доведеності, а саме зперебування позивача на лікуванні в Приватному акціонерному товаристві «Медичний центр «Добробут» 
(далі - ПрАТ «МЦ «Добробут») у період з 11 липня 2012 року до 7 серпня 
2012 року.
Представник    ОСОБА_2 - адвокат Браніцький О. М. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідачів на користь позивача понесені витрати на правничудопомогу у розмірі 68 250 грн.
Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва 
від 1 березня 2023 року заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.
Стягнено з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу 
у розмірі 15 000 грн.
Додаткове рішення суду першої інстанції аргументовано підтвердженням наявними у справі доказами понесення позивачем витрат на правничу допомогу, однак, враховуючи клопотання Офісу Генерального прокурора про зменшення витрат на правничу допомогу та доводи щодо їх неспівмірності, місцевий суд дійшов висновку про те, що розмір, заявлений позивачем до стягнення, є завищеним і непропорційним до предмета спору, тому зменшив його до 15 000 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 11 вересня 2023 року про виправлення описки, апеляційні скарги Державної казначейської служби України і Офісу Генерального прокурора залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року в частині стягнення моральної шкоди змінено, стягнено з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000 000 грн 
у відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва 
від 13 лютого 2023 року і додаткове рішення цього суду від 1 березня 
2023 року залишено без змін.
Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, збільшення розміру такої суми 
до 5 000 000 грн обґрунтовував тим, що місцевий суд не в повній мірі врахував обсяг завданої шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, а також інші обставини, якими позивач обґрунтовував позов. Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду щодо доведеності іншої частини позовних вимог. Вказав про те, що розмір стягнених судом першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на складність справи, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, є співмірним.
У вересні 2023 року Офіс Генерального прокурора звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив змінити рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 
2023 року і постанову Київського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року в частині відшкодування моральної шкоди, зменшивши її розмір. Просив скасувати вказані судові рішення в частині стягнення майнової шкоди, 
а також скасувати додаткове рішення Святошинського районного суду 
міста Києва від 1 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу і в задоволенні цих вимог відмовити. 
Касаційну скаргу мотивував неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме їх застосування без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 
(провадження № 12-171гс19), від 19 лютого 2020 року 
у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), у постановах Верховного Суду від 7 травня 2020 року у справі № 320/3271/19 
(провадження № К/9901/7969/20), від 11 червня 2020 року у справі № 821/227/17 (провадження № К/9901/24344/18), від 12 грудня 2019 року 
у справі № 2040/6747/18 (провадження № К/9901/17099/19, К/9901/17108/19, К/9901/18639/19), від 19 березня 2020 року у справі № 140/2323/19 (провадження № К/9901/3439/20), від 15 квітня 2020 року 
у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), від 9 червня 
2020 року у справі № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18), 
від 6 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 23 листопада 2020 року 
у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19), від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), 
від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц 
(провадження № 61-8370св21).
Також підставою касаційного оскарження судових рішень заявник визначає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме недослідження судами зібраних у справі доказів. 
Посилається на те, що суд апеляційної інстанції, збільшуючи суму відшкодування моральної шкоди позивачу до 5 000 000 грн, не обґрунтував таку зміну судового рішення, не навів відповідних розрахунків, доказів та мотивів, з яких виходив, ухвалюючи таке рішення. При цьому визначений судом розмір моральної шкоди, як він вважає, призведе до безпідставного збагачення позивача.
Зазначає про те, що стаття 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» містить виключний перелік видів майнового відшкодування, що підлягає поверненню у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Вказаним законом не передбачено компенсацію витрат, понесених у зв`язку з наданням медичної допомоги. Позивачем не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між кримінальним переслідуванням та його лікуванням у ПрАТ «МЦ «Добробут», тому відшкодування позивачу майнової шкоди у розмірі 40 500 грн є безпідставним.
Крім того, стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн вважає завищеним, неспівмірним зі складністю справи та не підтвердженим належними доказами.
Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 4 вересня 2024 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково. 
Постанову Київського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року в частині визначення відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 000 грн скасовано, залишено в силі у цій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року, яким розмір відшкодування моральної шкоди визначений у сумі 1 092 000 грн.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року в частині вирішення вимог про відшкодування майнової шкоди у розмірі 40 500 грн залишено без змін.
Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 1 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн залишено без змін.
Компенсовано Офісу Генерального прокурора за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 19 235,19 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору, понесених за розгляд справи у суді касаційної інстанції.
Постанова касаційного суду мотивована тим, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 5 грудня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 8 липня 
2019 року.
Визначений судом першої інстанції мінімальний розмір моральної шкоди, завданої позивачу на час розгляду справи в суді, становить 546 000 грн 
(6 500 грн х 84 місяці перебування під судом і слідством).
У вказаній постанові колегія суддів касаційного суду зазначила, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду 
від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 
(провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року 
у справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 
2023 року у справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).
Колегія суддів послалась на постанову Великої Палати Верховного Суду 
від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21), в якій викладено висновок про те, що розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Визначаючи розмір відшкодування, суд касаційної інстанції вказав про необхідність керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення (постанови Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 
(провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 2021 року 
у справі № 202/1722/19 (провадження № 61-8370св21), на які посилається заявник у касаційній скарзі).
З огляду на обставини цієї справи, наведені позивачем обґрунтування вимушених змін у його житті у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків та втрати ділової репутації, ймовірну глибину душевних страждань позивача, а також засади розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів виходила з того, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1 092 000,00 грн є достатнім для компенсації позивачу негативних наслідків морального характеру та відповідає принципам розумності та справедливості. 
Приймаючи постанову від 22 серпня 2023 року, Верховний Суд зазначив про те, що місцевий суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про визначення відшкодування моральної шкоди у вказаному розмірі. Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди не менший від мінімального, і не більший, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призводить до його збагачення.
Водночас суд апеляційної інстанції, збільшуючи розмір відшкодування моральної шкоди з 1 092 000 грн до 5 000 000 грн, як вважає касаційна інстанція, вдався до переоцінки доказів та необґрунтовано дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача більшої суми. 
Суд апеляційної інстанції, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, фактично допустив переоцінку доказів у справі, оскільки змінив цей розмір на підставі тих самих доказів, згідно з якими визначав його суд першої інстанції. Вказуючи мотиви таких висновків, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що питання, які заявляв позивач, були вивчені судом першої інстанції та необхідні мотиви задоволення позовних вимог частково були викладені судом першої інстанції з дотриманням принципів рівності та змагальності сторін.
Тому колегія суддів вважала за необхідне постанову суду апеляційної інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди скасувати та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції, яким відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 визначено 
у розмірі 1 092 000 грн.
Проте з вказаними висновками колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в частині скасування постанови апеляційного суду щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди не погоджуємося, враховуючи наступне.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року 
у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) вказано, що при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). 
Апеляційний суд визначаючи розмір моральної шкоди врахував обставини, які залишились поза увагою суду першої інстанції, про те, що: 
- ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства; 
- меншій дитині на початок слідства виповнилося 1 рік 9 місяців; 
- старший син був студентом на час затримання і також перебував на утриманні позивача; 
- дружина позивача є інсулінозалежною (цукровий діабет з 1998 року); 
- мати дружини (66 років) - прооперована незадовго до початку кримінального переслідування позивача, а його батько (77 років) за два тижні до проведення обшуку і затримання позивача (такі події відбувалися 3 липня 2012 року у будинку батька позивача та в його присутності) у інституті ім. Амосова переніс складну операцію на серці; 
- ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер, оскільки, ослаблений після оперативного втручання, не витримав потрясінь, пов`язаних із затриманням позивача;
- запобіжний захід обраний позивачеві у вигляді утримання під вартою, позбавив позивача можливості віддати шану померлому батьку;
-  ОСОБА_1 втратив робоче місце посадової особи - директора 
ПП «Медсервіс-партнер», яке здійснювало зовнішьоекономічну, благодійну та спонсорську діяльність, забезпечувало роботою працівників тa добросовісно сплачувало податки; 
- припинено роботу ПП «Медсервіс-партнер», яке займалося постачанням сучасного медичного обладнання, виконанням проектних робіт у галузі медицини та зупинено всі банківські операції; 
- кошти ПП «Медсервіс-партнер» у сумі 1 402 399,20 грн, що на момент їх арешту (на 6 липня 2012 року за офіційним курсом Національного банку України) еквівалентно 175 519,29 доларів США, які набуті зусиллями 
ОСОБА_1 як керівника і єдиного засновника підприємства, втрачені внаслідок бездіяльності слідчих та прокурорів, оскільки не було забезпечено схоронність коштів у процесі ліквідації АТ КБ «Експобанк»;
- 20 липня 2012 року постановою Шевченківського районного суду 
міста Києва у справі № 2610/17908/2012 накладено арешт на кошти позивача у розмірі 120 000 грн, що на момент їх арешту (на 20 липня 
2012 року за офіційним курсом Національного банку України) еквівалентно 
15 018,77 доларів США, які знаходилися на вкладному рахунку, відкритому в АТ «КБ «Експобанк», і також втрачені внаслідок викладеного;
- 15 серпня 2012 року арештовано все майно ОСОБА_1 загальною орієнтованою вартістю 962 700 грн, внаслідок чого останній втратив можливість ним розпоряджатися і, відповідно, забезпечувати сім`ю. Таке майно позивача перебувало під арештом сім років; 
- був позбавлений права на вільне пересування і не мав права виїжджати за межі України; 
Також суд апеляційної інстанції надав оцінку Висновку експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження Вінницького відділення Київського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України від 15 жовтня 2020 року № 5509/20-21 як письмовому доказу у сукупності з іншими наявними у справі доказами і дійшов висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає принципам розумності, співмірності, справедливості та конкретним обставинам справи. 
Частина третя статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди, з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди, тобто такий обрахунок є мінімально гарантованим законом, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).
З огляду на викладене доводи касаційної скарги прокурора про необхідність зменшення розміру відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та спростовуються встановленими у цій справі доказами, яким суд апеляційної інстанції дав належну оцінку, висновки щодо якої сформулював у мотивувальній частині прийнятої у справі постанови.
Постанови Верховного Суду від 10 листопада 2021 року 
у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 22 грудня 
2021 року у справі № 202/1722/19 (провадження № 61-8370св21), на які посилається заявник у касаційній скарзі, не суперечать висновку суду апеляційної інстанції.
Касаційний суд не звернув уваги на те, що скарга Офісу Генерального прокурора не містить переконливих аргументів, які бдавали підстави для висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до розміру, визначеному судом першої інстанції. 
У справі, яка переглядалася, очевидно, що розмір грошової компенсації у розмірі 1 092 000 грн не відповідає обставинам справи, та вимогам розумності і справедливості. Суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що позивач довів та підтвердив матеріалами справи порушення його нормальних життєвих зв`язків, а також наявніоб`єктивні перешкоди в реалізації його особистих прав, свобод, інтересів, для відновлення яких потрібно докласти значні зусилля, тому зробив висновок про існування очевидних підстав для виходу за межі граничного мінімального розміру відшкодування моральної шкоди, визначеного законодавством. Керуючись принципами розумності, забезпечивши позивачеві відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі, який є співмірним з понесеними моральними стражданнями, враховуючи фактичні обставини справи, апеляційний суд виснував, що розмір грошової компенсації моральної шкоди для позивача повинен становити 5 000 000 грн і такий розмір компенсації забезпечує поновлення порушених прав позивача. 
З урахуванням наведеного стягнення апеляційним судом на відшкодування моральної шкоди 5 000 000 грн не призведе до безпідставного збагачення ОСОБА_1 , враховуючи фактичні обставини цієї справи та втрачену позивачем можливість повернення коштів ПП «Медсервіс-партнер», що перебували під арештом, а також знецінення його особистих коштів, які перебували на рахунках АТ КБ «Експобанк».
Спростовуючи висновок постанови апеляційної інстанції, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не зазначила про конкретні порушення цим судом норми процесуального права та неправильне застосування матеріального права, не навела у постанові мотивів на спростування додатково встановлених апеляційним судом обставин, які не враховані судом першої інстанції, і, беззаперечно, впливають на збільшення розміру відшкодування моральної шкоди.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу у реалізації ними прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).
У змагальному процесі обов`язки мають як сторони, так і суд, який зобов`язаний забезпечити змагальність процесу.
Згідно з пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої другої 
статті 367 ЦПК України дає підстави для висновку, що апеляційний суд може не погоджуватись з оцінкою доказів, викладеною в оскаржуваному судовому рішенні суду першої інстанції, і, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що узгоджується з частиною першою статті 89 ЦПК України, дійти власного висновку щодо суті заявлених вимог.
За результатами перегляду справи в касаційному порядку колегія суддів у складі Касаційного цивільного суду мала касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року в частині визначення відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 000 грн - без змін.
Судді:                                                                                                               С. О. Карпенко
                                                                                                                           В. В. Сердюк