ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2025 р.	Справа № 440/2148/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
за участю: секретаря судового засідання Щурової К.А.
представника позивача Величко І.М.
представника відповідача Хлестунова О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Ойл-2000" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 (суддя Головко А.Б.; м. Полтава; повний текст складено    07.10.2024) по справі № 440/2148/24
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Ойл-2000"  
до          Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків                  
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ ОЙЛ-2000" (далі по тексту – позивач, ТОВ "СТАНДАРТ ОЙЛ-2000") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі по тексту – відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 05.01.2024 № 1035000701. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не згоден з висновками акту документальної планової виїзної перевірки № 647/35-00-07/42337720 від 15.12.2023 про заниження податку на прибуток на загальну суму 5634403 грн., оскільки спірні господарські операції з ТОВ "ЮБІС", ТОВ "ДІКСОН УКРАЇНА", ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АКСІОМА" підтверджені первинними бухгалтерським документами, за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства. Зазначив, що господарські операції позивача у період, що перевірявся, мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку та в повному обсязі відображені в податковому обліку. Звертав увагу, що доступ до інформаційних баз, які є у розпорядженні податкового органу у ТОВ "СТАНДАРТ ОЙЛ-2000" відсутній, можливості проаналізувати подану контрагентом податкову звітність у ТОВ "СТАНДАРТ ОЙЛ-2000" немає, податковим органом не наведено чим закріплений обов`язок платника податку здійснювати перевірку контрагента та в якій спосіб, у ТОВ "СТАНДАРТ ОЙЛ-2000" відсутні сумніви у неплатоспроможності вказаних контрагентів, оскільки розрахунки здійснювались своєчасно.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від  26 вересня 2024 року по справі № 440/2148/24 відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ ОЙЛ-2000" (вул. Дружби, 12е, м. Гадяч, Полтавська область, 37300; код ЄДРПОУ 42337720) до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Благовіщенська, 30, м. Харків. 61052; код ЄДРПОУ 44131658) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року по справі № 440/2148/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з викладених підстав, зазначає, що транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій саме перевезення, а, отже, відсутність у позивача товарно-транспортних накладних або наявність в них певних недоліків не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій.
Також, зазначає, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Вказує, що позивачем під час перевірки та в ході судового розгляду справи надані необхідні первинні документи, які відповідають вимогам статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відображають реальність господарських операцій з його контрагентами, а, отже, є підставою для формування податкового обліку ТОВ "СТАНДАРТ ОЙЛ-2000".
Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «СТАНДАРТ ОЙЛ-2000».
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ ОЙЛ-2000" зареєстроване як юридична особа, ідентифікаційний номер 42337720; основний вид діяльності: 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.
Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено планову виїзну перевірку ТОВ "СТАНДАРТ ОЙЛ-2000" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2021 по 30.06.2023, результати якої оформлені актом від 15.12.2023 № 647/35-00-07/42337720.
Перевіркою, окрім іншого, встановлено порушення позивачем вимог ст. 22, ст. 23, пп. 134.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 5 П(С)БО 11 "Зобов`язання", п. 5 П(С)БО 15 "Дохід", що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 5634403 грн..
05.01.2024 Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків сформоване податкове повідомлення - рішення № 1035000701, яким збільшено ТОВ "СТАНДАРТ ОЙЛ-2000" суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток суму 5634403 грн..
Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 05.01.2024 року № 1035000701, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з правомірності спірного податкового повідомлення-рішення.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Перелік та компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначено Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
При цьому, у силу пункту 22.1 статті 22 ПК України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Положеннями підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу. 
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 ПК України).
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4153.
Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).
Згідно з пунктом 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).
Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.
До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.
До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).
До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.
Так, за результатами податкової перевірки контролюючим органом зроблено висновок про те, що ТОВ "СТАНДАРТ ОЙЛ-2000" занизило податок на прибуток внаслідок невідображення у фінансовій звітності у складі інших доходів коштів, отриманих від ТОВ "ЮБІС", ТОВ "ДІКСОН УКРАЇНА", ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АКСІОМА", перерахування яких не пов`язано з постачанням товарів.
Судовим розглядом встановлено, що між ТОВ «СТАНДАРТ ОЙЛ-2000» та ТОВ «ЮБІС» (код ЄДРПОУ 41925782) укладено договір від 15.07.2021 № 15/07/КГ-2 купівлі-продажу газового конденсату 2709 00 10 00 та договір від 04.08.2021 №04/08/РОУ-Р/-2 купівлі-продажу розчинника органічного універсального марки Р.
На підтвердження передачі товару між сторонами підписано видаткові накладні № 1324 від 07.08.2021, № 1311 від 27.07.2021, № 1310 від 17.07.2021, № 1309 від 17.07.2021, № 1313 від 05.08.2021, №1312 від 27.07.2021, № 1308 від 16.07.2921, № 1307 від 16.07.2021, № 1306 від 16.07.2021, № 1305 від 16.07.2021. Зі сторони ТОВ «ЮБІС» видаткові накладні підписано директором товариства Лихачовою Г.І., підпис скріплено печаткою.
Так як товар відвантажувався на умовах самовивозу покупцем, ТОВ «ЮБІС» самостійно організувало вивіз товару зі складу позивача згідно з товарно-транспортними накладними № Гад-001255 від 16.07.2021, № Гад-001256 від 16.07.2021, № Гад-001257 від 16.07.2021, №Гад-001258 від 16.07.2021, № Гад-001262 від 17.07.2021, № Гад-001263 від 17.07.2021, №Гад-001326 від 27.07.2021, № Гад-001327 від 27.07.2021, № Гад-001392 від 05.08.2021, №Гад-001415 від 07.08.2021.
Також, у примірниках товарно-транспортних накладних на відвантаження товару ТОВ «ЮБІС», наданих до суду позивачем, наявний підпис отримувача товару - керівника ТОВ «ЮБІС» ОСОБА_1 , скріплений печаткою товариства.
Укладення договорів від 15.07.2021 № 15/07/КГ-2 та від 04.08.2021 №04/08/РОУ-Р/-2, отримання товару за вказаними договорами та здійснення розрахунків за отриманий товар також підтверджується листом ТОВ «ЮБІС» від 06.12.2023, в якому товариство зазначає про отриманий товар та його подальшу реалізацію іншій юридичній особі.
Відповідно до вищезазначених договорів, ТОВ «СТАНДАРТ ОЙЛ-2000» реалізувало ТОВ «ЮБІС» газовий конденсат, розчинник органічний універсальний марки Р (власного виробництва), що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями, які надавались на перевірку та перелік яких зазначено на стор. 8-9 акту перевірки.
Таким чином, ТОВ «СТАНДАРТ ОЙЛ-2000» відвантажило, а ТОВ «ЮБІС» оплатило товар на загальну суму 6 081 249,86 грн.
Між ТОВ «СТАНДАРТ ОЙЛ-2000» та ТОВ «ДІКСОН УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 43751894) укладено договір № 220721 від 01.07.2021 купівлі-продажу газового конденсату 2709 00 10 00 та договір № 04/08/РОУ-Р/-3 від 04.08.2021 купівлі-продажу розчинника органічного універсального марки Р.
На підтвердження передачі товару між сторонами підписано видаткові накладні № 1323 від 07.08.2021, № 1322 від 07.08.2021, № 1321 від 06.08.2021, № 1320 від 06.08.2021, № 1319 від 24.07.2021, № 1318 від 24.07.2021, № 1317 від 24.07.2021, № 1316 від 23.07.2021, № 1315 від 22.07.2021, № 1314 від 22.07.2021. Зі сторони ТОВ «ДІКСОН УКРАЇНА» видаткові накладні підписано директором товариства Чижик Т.О., підпис скріплено печаткою (у видаткових накладних зазначено посаду, прізвище, ім`я та по батькові підписанта).
Так як товар відвантажувався на умовах самовивозу покупцем, ТОВ «ДІКСОН Україна» самостійно організувало вивіз товару зі складу позивача, згідно з товарно-транспортними накладними № Гад-001285 від 22.07.2021, № Гад-001286 від 22.07.2021, № Гад-001295 від 23.07.2021, № Гад-001300 від 24.07.2021, № Гад-001301 від 24.07.2021, № Гад-001303 від 24.07.2021, № Гад-001404 від 06.08.2021 № Гад-001408 від 06.08.2021, № Гад-001413 від 07.08.2021, № Гад-001414 від 07.08.2021.
У примірниках товарно-транспортних накладних на відвантаження товару ТОВ «ДІКСОН Україна», наданих до суду позивачем, наявний підпис отримувача товару - керівника ТОВ «ДІКСОН Україна» Чижик Т.О., скріплений печаткою товариства.
Відповідно до вищезазначених договорів, ТОВ «СТАНДАРТ ОЙЛ-2000» реалізувало ТОВ «ДІКСОН УКРАЇНА» газовий конденсат, розчинник органічний універсальний марки Р (власного виробництва), що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями, які надавались на перевірку та перелік яких зазначено на стор. 19-20 акту перевірки.
Таким чином, ТОВ «СТАНДАРТ ОЙЛ-2000» відвантажило, а ТОВ «ДІКСОН УКРАЇНА» оплатило товар на загальну суму 6 033 685,67 грн..
Між «СТАНДАРТ ОЙЛ - 2000» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКСІОМА» (код ЄДРПОУ 43422852) укладено договір № 15/07/КГ-1 від 15.07.2021 поставки газового конденсату 2709 00 10 00 та розчинника органічного універсального марки Р.
На підтвердження передачі товару між сторонами підписано видаткові накладні № 1772 від 31.10.2021, № 1771 від 30.10.2021, № 1776 від 28.10.2021, № 1766 від 26.10.2021, № 1672, від 20.10.2021, № 1671 від 20.10.2021, № 1670 від 20.10.2021, № 1669 від 15.10.2021, № 1668 від 06.10.2021, № 1667 від 05.10.2021, № 1666 від 05.10.2021, № 1633 від 30.09.2021, № 1632 від 30.09.2021, № 1631 від 29.09.2021, № 1630 від 29.09.2021, № 1629 від 29.09.2021, № 1628 від 28.09.2021, № 1627 від 28.09.2021, № 1626 від 28.09.2021, № 1530 від 13.09.2021, № 1529 від 10.09.2021, № 1528 від 10.09.2021, № 1527 від 10.09.2021, № 1524 від 10.09.2021, № 1526 від 09.09.2021, № 1525 від 09.09.2021, № 1523 від 08.09.2021, № 1522 від 08.09.2021, № 1521 від 08.09.2021, № 1520 від 08.09.2021. Зі сторони ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКСІОМА» видаткові накладні підписано директором товариства Кушніруком І.І., підпис скріплено печаткою (у видаткових накладних зазначено посаду, прізвище, ім`я та по батькові підписанта).
Так як товар відвантажувався на умовах самовивозу покупцем, ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКСІОМА» самостійно організувало вивіз товару зі складу позивача згідно з товарно-транспортними накладними № Гад-001616 від 08.09.2021, № Гад-001617 від 08.09.2021, № Гад-001618 від 08.09.2021, № Гад-001619 від 08.09.2021, № Гад-001626 від 09.09.2021, № Гад-001627 від 09.09.2021, № Гад-001628 від 10.09.2021, № Гад-001629 від 10.09.2021, № Гад-001633 від 10.09.2021, № Гад-001634 від 10.09.2021, № Гад-001649 від 13.09.2021, № Гад-001723 від 28.09.2021, № Гад-001727 від 28.09.2021, № Гад-001728 від 28.09.2021, № Гад-001729 від 29.09.2021, № Гад-001735 від 29.09.2021, № Гад-001736 від 29.09.2021, № Гад-001737 від 30.09.2021, № Гад-001738 від 30.09.2021, № Гад-001773 від 05.10.2021, № Гад-001774 від 05.10.2021, № Гад-001780 від 06.10.2021, № Гад-001828 від 15.10.2021, № Гад-001852 від 20.10.2021, № Гад-001853 від 20.10.2021, № Гад-001854 від 20.10.2021, № Гад-001884 від 26.10.2021, № Гад-001895 від 28.10.2021, № Гад-001905 від 30.10.2021, № Гад-001911 від 31.10.2021.
В примірниках товарно-транспортних накладних на відвантаження товару ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКСІОМА», наданих позивачем до суду, наявний підпис отримувача товару - керівника ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКСІОМА» Кушнірук І.І., скріплений печаткою товариства 
Відповідно до вищезазначеного договору, ТОВ «СТАНДАРТ ОЙЛ-2000» реалізувало ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКСІОМА» розчинник органічний універсальний марки Р (власного виробництва), що підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями, які надавались на перевірку та перелік яких зазначено на стор. 30-34 акту перевірки.
Таким чином, ТОВ «СТАНДАРТ ОЙЛ-2000» відвантажило, а ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКСІОМА» оплатило товар на загальну суму 19 187 306,00 грн..
Позивач реалізовував для ТОВ «ЮБІС», ТОВ «ДІКСОН Україна» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКСІОМА» розчинник органічний універсальний марки Р власного виробництва та газовий конденсат, отриманий від інших юридичних осіб.
Якісь товару підтверджується:
- паспортом якості конденсату № 13905, виданого від 30.06.2021 № 2102;
- паспортом якості конденсату № 13961, виданого від 23.07.2021 № 2489;
- паспортом якості конденсату № 14042, виданого від 09.09.2021 № 3043;
- паспортом № 137/21 від 07.07.2021 якості рідких вуглеводнів;
- паспортом № 119/21 від 09.06.2021 якості рідких вуглеводнів;
- паспортом № 163/21 від 04.08.2021 якості рідких вуглеводнів;
- паспортом № 191/21 від 08.09.2021 якості рідких вуглеводнів;
- паспортом якості № 1-07 від 12.07.2021;
- паспортом якості № 2-07 від 13.07.2021.
Позивач є виробником розчинника органічного універсального марки Р відповідно до Технічних умов ТУ У 20.5-20607715-003:2020, якими користується відповідно до договору про передачу в тимчасове користування технологічного регламенту №02/05-ТР від 02.05.2019.
Зазначені документи надаються покупцям разом із документами на товар для підтвердження якості та походження товару.
Так як товар відвантажувався на умовах самовивозу, покупці товару: ТОВ «ЮБІС», ТОВ «ДІКСОН Україна» та ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКСІОМА» самостійно організовували вивіз товару зі складу позивача.
Як вбачається з пояснень позивача, на території майнового комплексу є контрольно-пропускний пункт, на якому охороною здійснюється перевірка кожного автомобіля, який заїжджає для завантаження/розвантаження. Виїзд автомобіля з товаром здійснюється по видатковій та/або товарно-транспортній накладній. На всі автоцистерни встановлюються пломби шляхом опломбування кришок заливної горловини та кришки ящику зі зливними колекторами (кришки наливу/зливу нафтопродукту) і в спеціальному журналі ведеться контроль виданих пломб для опломбування.
В журналі зафіксовано встановлення пломб на автомобілях, які подавались під завантаження, починаючи з 28.08.2021. Зокрема, в журналі зафіксовано встановлення пломб на автомобілях, які подавались під завантаження ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АКСІОМА», а саме зазначено державний номер тягача і державний номер автоцистерни та прізвище водія із зазначенням номерів пломб, які були встановлені на ці автомобілі після завантаження
Крім цього, запис про надходження/відпуск товару також здійснюється майстром-обліковцем в товарну книгу кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою № 31-НП, яка ведеться позивачем на об`єкті за адресою: Полтавська обл., м.Гадяч, вул. Енгельса, 39.
Дослідивши вказані документи, колегія суддів зазначає, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі по тексту - Закон України № 996-XIV).
Відповідно до статті 1 Закону України № 996-XIV, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону України № 996-XIV, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, змісту послуг, що надаються тощо.
Наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Як вбачається з доводів відповідача, перевізники продукції по спірним господарським операціям, що проведені позивачем з ТОВ "ЮБІС", ТОВ "ДІКСОН УКРАЇНА", ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АКСІОМА", не підтвердили надання послуг з транспортування згідно з наданими позивачем товарно-транспортними накладними; товарно-транспортні накладні на перевезення газового конденсату оформлені з порушенням порядку їх заповнення, в ТТН відсутня повна адреса пункту розвантаження, що не дає можливості ідентифікувати місце постачання газового конденсату; ТОВ "ЮБІС", ТОВ "ДІКСОН УКРАЇНА", ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АКСІОМА" декларують об`єкти оподаткування згідно зі звітністю № 20-ОПП, які не відповідають відомостям в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та письмовим відповідям власників приміщень; по всім контрагентам контролюючим органом за місцем обліку винесено рішення про відповідність платника ПДВ критеріям ризиковості, які не оскаржувались платниками; згідно з даними ЄРПН спостерігається обрив постачання продукції на першій ланці відносно ТОВ "ЮБІС", ТОВ "ДІКСОН УКРАЇНА", ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АКСІОМА".
Колегія суддів зауважує, що позивачем під час судового розгляду справи надано товарно-транспортні накладні, що підтверджують фактичне транспортування товару за договорами купівлі-продажу з ТОВ "ЮБІС", ТОВ "ДІКСОН УКРАЇНА", ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АКСІОМА".
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відсутність товарно-транспортних накладних або недоліки у їх оформленні не можуть бути самостійною підставою вважати господарську операцію такою, що не відбулася.
Так, наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення № 88).
Згідно з пунктом 2.1 цього Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Пунктом 2.2 Положення № 88 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-111 від 05 квітня 2001 року, документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є, серед інших, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.
Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 1997 року затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).
Відповідно до пункту 1 цих Правил, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, шо може бути складений у паперовій та або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
За змістом підпунктів 11.4 та 11.6 Правил №363, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів.
Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.
Таким чином, ТТН підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів, документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.
Відсутність ТТН, тим не менш, не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася, а причини відсутності ТТН у кожному конкретному випадку мають бути досліджені судом.
Так, у постанові Верховного Суду від 05.01.2021 у справі № 820/1124/17 зазначено: « 24. Посилання контролюючого органу на наявність недоліків в заповненні товарно-транспортних накладних, по взаємовідносинах з контрагентами, як підставу для невизнання реальності господарських операцій, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відхилили, оскільки незазначення в товарно-транспортних накладних певної інформації, зокрема щодо проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, не може свідчити про відсутність самого факту перевезення придбаних позивачем ТМЦ. Крім того, документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування ПДВ не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.».
Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №803/1684/17, від 21.01.2021 у справі №813/2204/17, від 24.05.2019 у справі №826/7423/16, від 06.02.2018 у справі №816/166/15-а, від 11.09.2018 у справі №804/4787/16, транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а, отже, відсутність у позивача деяких товарно-транспортних накладних або наявність в них певних недоліків не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій.
Відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 11 вересня 2018 року по справі №804/4787/16.
Судова колегія відхиляє посилання відповідача на дані інформаційних систем ДПС України відносно контрагентів суб`єкта господарювання, оскільки такі відомості носять інформаційний характер та не є беззаперечним свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Крім того, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності трудових ресурсів, основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його покупцями правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А, відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його покупця для одержання суб`єктом господарювання незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку, зокрема на додану вартість та на прибуток. Це в свою чергу у межах спірних відносин на позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.
Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Будь-яких інших доводів нереального характеру вищевказаних операцій відповідачем не зазначено.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши зазначені правочини за правилами ст. 90 КАС України, суд зазначає, що такі укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті.
Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Доказів повернення коштів після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься, а відповідачем не в ході проведення перевірки, не в ході розгляду справи не надано.
За правилами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника. Отже, наявність факту (і це не заперечується сторонами) про належну оплату товару визнається судом належним та допустимим доказом реальності вчинених між позивачем та контрагентом позивача господарських операцій та як наслідок зміни їх майнового стану.
Оглянуті судом первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, зазначені документи призвели до зміни в структурі активів платника податків, а, відтак, сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.
Протилежного відповідачем не доведено та в матеріалах перевірки не відображено.
В ході перевірки відповідачем не встановлено у позивача наміру отримати за договором, укладеним з контрагентом, іншого результату, ніж постачання товару, послуги.
Таким чином, рух активів у процесі здійснення господарських операцій, отримання економічної вигоди позивачем, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій, є свідченням про спричинення господарськими операціями реальних змін майнового стану платника податків, а, відповідно, свідчить про реальність (фактичність) операцій та засвідчення їх відповідними документами первинного та податкового обліку.
Отже, доводи, що наведені в акті перевірки, не є достатніми для притягнення позивача до фінансової відповідальності, оскільки не є належними та допустимими доказами порушення позивачем приписів податкового законодавства.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем в ході судового розгляду справи належним чином не доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 05.01.2024 № 1035000701, а, відтак, позовні вимоги ТОВ "СТАНДАРТ ОЙЛ-2000" про визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про задоволення адміністративного позову.
Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, варто враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати. Як свідчать матеріали справи, позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову – 30280,00 грн., а також за подання апеляційної скарги - у розмірі 45420,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними документами.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено вимоги позивача у повному обсязі, колегія суддів, здійснюючи перерозподіл судових витрат у справі, дійшла висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат зі сплати судового збору у загальному розмірі 75 700, 00грн. за подання позивачем позовної заяви (30280,00 грн.) та апеляційної скарги (45420,00 грн.).
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Ойл-2000" задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 по справі № 440/2148/24 скасувати.
Прийняти постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Ойл-2000" - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 05.01.2024 № 1035000701.                   
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Ойл-2000" за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 75 700 (сімдесят тисяч сімсот) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  23.01.2025 року