Справа № 308/3478/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       16 січня 2025 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого судді: Джуги С.Д.
суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.
з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Холмогорова Лариса Василівна, на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 квітня 2024 року у складі судді Бедьо В.І., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та кредитним договором,-
встановив:

У лютому 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.02.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №09277-02/2023.
14.02.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №22256-02/2023. Кредитні договори підписано електронним підписом позичальника.
Зазначав, що відповідачем належним чином взяті на себе зобов`язання, які визначені вказаними кредитними договорами та договорами позики, не виконуються, що є підставою для стягнення заборгованості.
При цьому, 30.08.2023 первинними кредиторами було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором та договорам позики товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке набуло право вимоги на підставі договорів факторингу за кредитними договорами.
Вказував, що відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №30082023/1 від 30.08.2023, відповідач має непогашену заборгованість перед товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №09277-02/2023 в розмірі 48750,00 грн., з яких:        -12500, 00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; -36250,00 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Крім цього, відповідач має непогашену заборгованість за кредитним договором №22256-02/2023 в розмірі 15210,00 грн., з яких:         -3900,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; -11310,00 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Зазначав, що 10 лютого 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики №7851633.
Вказував, що 14.06.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір Факторингу №14/06/21, у відповідності до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги на підставі договору позики, в тому числі і за договором позики №78751633 від 10 лютого 2023 року.
Зазначав, що відповідно до Реєстру боржників №9 від 23.08.2023 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до ОСОБА_1 в сумі 36 000, 00 грн., з яких: 9000, 00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу; 27 000, 00 грн. – сума заборгованості за відсотками; 0,00 – сума заборгованості за пенею.
Заочним рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 квітня 2024 року заявлений позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість:
за Кредитним договором №09277-02/2023 в розмірі 48750,00 грн., з яких:
-12500, 00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;
-36250,00 грн. – сума заборгованості за відсотками;
За Кредитним договором №22256-02/2023 в розмірі 15210,00 грн, з яких:
-3900,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;
-11310,00 грн. – сума заборгованості за відсотками;
За договором позики №78751633, від 10 лютого 2023 року 36 000, 00 грн., з яких:
- 9000, 00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 27 000, 00 грн. – сума заборгованості за відсотками;
- 0,00 – сума заборгованості за пенею.
Вирішено питання по судовим витратам.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Холмогорова Л.В., просить скасувати частково рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 29210 (двадцять дев`ять тисяч двісті десять) гривень, з яких: 25400 гривень прострочена заборгованість за кредитом, 3810 гривень прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надано суду першої інстанції доказів первинних документів з надання відповідачеві кредитних коштів, що визначені умовами укладеного договору про надання кредиту та договору позики, що позбавляє можливості оцінити докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а розрахунок, довідка, складені позивачем за відсутності визнання таких відповідачем не є підтвердженням такого. Зазначає, що законодавцем визначені чіткі особливості щодо розміру відповідальності споживача, а саме п.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Вказує, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким кредитним договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Стверджує, розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, у розмірі 1,75 – 2,5%, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності. Вважає, що з урахуванням вищенаведеного загальна сума заборгованості мала б становити 29210 грн., яка складається з суми кредиту у розмірі 25400 грн., а також суми відсотків, яка не перевищує 15% від суми простроченого платежу – 3810 грн. Звертає увагу, що прийнятим Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року передбачається поступове зниження та обмеження максимальної ставки мікрокредитувальників на рівні 1% на кожен день. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - адвокат Огородник Ю.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 
У відповіді на відзив ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Холмогорова Л.В., зазначає, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на ту обставину, що розмір заборгованості за відсотками становить: 1) за кредитним договором № 09277-02/2023 у розмірі 36 250, 00 грн; 2) за кредитним договором № 22256-02/2023 у розмірі 11 310, 00 грн; 3) за договором позики № 78751633 у розмірі 27 000, 00 грн., однак обгрунтований розрахунок вказаної заборгованості по процентам позивачем суду не наданий, а відтак і можливості перевірити розрахунок нарахування процентів на суму заборгованості за кредитом не існувало. Отже, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», на думку апелянта, не довело, що на час пред`явлення позову, відповідач мав заборгованість за відсотками у вищевказаному розмірі та яким чином останні розраховувалися на відповідну дату. Вказує про фактичну відсутність належних та допустимих доказів достовірності суми заборгованості відповідача перед товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за процентами, що позбавляє встановити дійсні обставини справи. У зв`язку з чим, на думку апелянта, вимоги позивача про стягнення з нього заборгованості по процентам не підлягали задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 – адвокат Холмогорова Л.В.підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлений. У відзиві на апеляційну скаргу просив розглянути справу у відсутності представника Товариства.
Судова колегія, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Положення ч.1 ст.205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічна позиція наведена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №09277-02/2023 (надалі – Договору №09277-02/2023), за умовами якого останній отримав фінансовий кредит у розмірі 12500 грн. строком на 25 днів зі сплатою відсотків у порядку та розмірі встановленому умовами цього договору.
Відповідно до п.1.3. Договору №09277-02/2023 за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 638,75 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,75% (процентів) на добу. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави.
Згідно п.2.3. Договору №09277-02/2023 у разі якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений в п.1.2. цього Договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому Клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування не є односторонньою зміною умов договору.
Відповідно до п. 2.4. Договору №09277-02/2023 обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У разі якщо Клієнт не сплатив у строк кредит, взятий відповідно до умов п.1.4. цього Договору (процентна ставка 3,2% на добу), проценти передбачені в пункті 1.4. продовжуються нараховуватись за кожний день користування кредитними коштами.
Згідно п. 4.3. Договору №09277-02/2023 у разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 2.3. цього Договору продовжуються нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 (ста восьмидесяти) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору.
14.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №22256-02/2023 (надалі – Договору №22256-02/2023), за умовами якого останній отримав фінансовий кредит у розмірі 3900 грн. строком на 25 днів зі сплатою відсотків у порядку та розмірі встановленому умовами цього договору.
Відповідно до п.1.3. Договору №22256-02/2023 за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави.
Згідно п.2.3. Договору №22256-02/2023 у разі якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений в п.1.2. цього Договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому Клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування не є односторонньою зміною умов договору. У разі якщо Клієнт не сплатив у строк кредит взяти відповідно до умов п.1.4. цього Договору (процентна ставка 3,2% на добу), проценти передбачені в пункті 1.4. продовжують нараховуватись за кожен день користування кредитними коштами.
Відповідно до п. 2.4. Договору №22256-02/2023 обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. 
Згідно п. 4.3. Договору №22256-02/2023 у разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього Договору та/або в Додатку(ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 2.3. цього Договору продовжуються нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 180 (ста восьмидесяти) календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов Договору.
10.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики на умовах повернення позики в кінці строку позики №7851633 (надалі – Договору №7851633), за умовами якого останній отримав позику в розмірі 9000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків у порядку та розмірі встановленому умовами цього договору.
Відповідно до п.18 Договору №7851633 якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1. п.2 Договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування Позикою понад встановлений Договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування Позикою (її частиною) в розмірі, визначеному п. 2 Договору кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства (зокрема, щодо незастосування в період карантинних обмежень).
Кредитні договори та договір позики підписані відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Зі змісту поданих відповідачем процесуальних документів як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції вбачається, що останнім не заперечується факт підписання цих договорів та отримання грошових коштів за ними, що було обумовлено необхідністю закриття відповідачем боргів за попередніми кредитними договорами (а.с.202).
30.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвеструм Груп» укладено договір факторингу №30082023/1, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» купило право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Згідно п. 1.2 цього договору факторингу сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №30082023/1 від 30.08.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №09277-02/2023 в сумі 48750 грн., з яких: 12500 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 36250 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Крім цього, відповідно до вищевказаного Реєстру Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 також за договором про надання фінансового кредиту №22256-02/2023 в сумі 15210 грн., з яких 3900 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 11310,00 грн. – сума заборгованості за відсотками.
14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» купило право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Згідно п. 1.2 цього договору факторингу сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників – підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.
23.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено додаткову угоду №10 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» купило право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників №9 від 23.08.2023.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №7851633 від 10.02.2023 в сумі 36000 грн., з яких 9000 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу; 27 000, 00 грн. – сума заборгованості за відсотками.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Відповідачем як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не заперечується факт невиконання ним зобов`язань щодо повернення грошових коштів відповідно до вищевказаних договорів.
Разом з тим, відповідач не погоджується із визначеним розміром заборгованості в частині нарахованих відсотків та загальної суми заборгованості за договорами про надання фінансового кредиту, а також договору позики.
Так, апелянт зазначає, що розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, у розмірі 1,75 – 2,5%, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності.
З приводу наведеного колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на час укладення договорів) у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.
Аналіз вищевказаних норм права свідчить про те, що вони регулюють нарахування пені, а не процентів за користування кредитом.
Проценти за кредитним договором є платою за користування кредитом, а не штрафними санкціями.
Відтак, зважаючи на те, що розмір та порядок нарахування відсотків за договорами про надання фінансового кредиту №09277-02/2023 від 06.02.2023, №22256-02/2023 від 14.02.2023, а також договором позики №7851633 від 10.02.2023, погоджено сторонами, правомірність яких відповідачем не спростовано, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині визначення розміру заборгованості за нарахованими відсотками.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність зменшення розміру суми відсотків за користування кредитом, враховуючи положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким передбачено поступове зниження та обмеження ставки мікрокредитувальників на рівні 1% на кожен день, колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка діяла на час подання позову) передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22.11.2023.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22.11.2023 набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Разом з тим, строк дії договорів про надання фінансового кредиту №09277-02/2023 від 06.02.2023, №22256-02/2023 від 14.02.2023, а також договору позики №7851633 від 10.02.2023 закінчився до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а відтак доводи апелянта про необхідність зменшення розміру відсотків за користування кредитом з врахуванням положень вказаного Закону відхиляються колегією суддів.
З матеріалів справи вбачається, що вже після відкриття апеляційного провадження у справі (09.01.2025) відповідачем було погашено заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 3900 грн. за договором про надання фінансового кредиту №22256-02/2023, а також 12500 грн. за договором про надання фінансового кредиту №09277-02/2023.
З приводу наведеного колегія суддів зауважує, що обставини, що виникли після ухвалення рішення судом першої інстанції, можуть за відповідних умов мати значення, зокрема, на стадії виконання рішення суду і в цьому контексті знаходяться за межами даного апеляційного перегляду оскарженого судового рішення.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не вказують на те, що судом прийнято рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст.375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Оскільки апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Холмогорова Лариса Василівна, залишити без задоволення.
Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 27 січня 2025 року. 
Головуючий : 
Судді: