Справа № 309/5808/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        06 березня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої -        судді Кожух О.А.,
суддів -        Джуги С.Д.,Мацунича М.В.,
за участі секретаря        -        Гусонька З.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цопко С.В., на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2024 року у справі №309/5808/23 (головуючий суддя Довжанин М.М.), за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування Драгівської сільської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовної заяви

       У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 , 2017 року народження, та доньки ОСОБА_4 , 2018 року народження.
       Свої вимоги мотивує тим, що сторони проживали в шлюбі з 8 лютого 2017 року до травня 2022 року.
       Від шлюбу мають дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Рішенням Хустського районного суду від 2 червня 2023 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей - дітей залишено проживати з батьком на його утриманні. Рішення набрало законної сили 03 липня 2023 року.
       Рішенням Хустського районного суду від 23 вересня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 шлюб між ними розірвано. Цим же рішенням за зустрічним позовом ОСОБА_2 з відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 2300 грн. щомісячно на кожну дитину.
       Позивач стверджує, що станом на 28.05.2024 за відповідачкою значиться борг по сплаті аліментів на суму 92 000 грн..
       Зазначає, що з травня 2022 року відповідачка залишила дітей та виїхала за кордон, за цей час жодного разу не поцікавилася умовами проживання, виховання та навчання дітей, їх емоційним станом, жодного разу не привітала дітей з днем народження, не надавала їм будь якої матеріальної допомоги.
       Вказує, що син сторін - ОСОБА_5 закінчив перший клас Драгівського ліцею та мати навіть не намагалася з`ясувати чи дитина все має до школи, не прийшла до нього на свято першого дзвінка, навіть не привітала сина по телефону.
       У своїх доводах посилається на висновок органу опіки та піклування Драгівської сільської ради від 31.08.2023 №01-10/2 - обстежено умови проживання дітей та вислухано їх думку, підтримано заяву батька дітей ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав стосовно дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Посилаючись на дані обставини та положення Сімейного кодексу України, просив задовольнити позов. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хустського районного суду від 19 червня 2024 року позов задоволено. 
Ухвалено позбавити ОСОБА_1 , батьківських прав стосовно дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Вирішено питання судового збору.
       Суд першої інстанції в своєму рішенні визнав доведеним те, що відповідачка свідомо ухиляється від виховання та матеріального утримання своїх дітей та не підтримує з ними ніяких зв`язків.

       Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цопко Світлана Василівна, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Хустського районного суду від 19.06.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.
У апеляційній скарзі відповідачка зазначає, що змушена працювати за кордоном, щоб мати змогу забезпечити дітей освітою та матеріально забезпечити всіх своїх дітей, оскільки у відповідачки є ще троє дітей, а двом дітям, які проживають з батьком, вона сплачує аліменти.
Зазначає, що працевлаштована офіційно за кордоном, а тому часто приїздити та бачитися з дітьми наразі не має можливості, але це не може свідчити про її злісне ухилення від виконання батьківських обов`язків. Не може бути таким свідченням і заборгованість по сплаті аліментів. Разом з тим, відповідачка зазначила, що була позбавлена можливості подати в суд першої інтонації доказ сплати аліментів, оскільки рішення суду було винесено у її відсутності. 
У своїх доводах апелянт заперечує висновок органу опіки та піклування в частині заслуховування думки дітей, оскільки на її думку, діти шести та семи років не можуть надати належну оцінку даній ситуації, а тому надавали відповідь під чиїмось тиском.
До апеляційної скарги відповідачка ОСОБА_1 додала квитанції від 07.06.2024 про сплату аліментів на виконання виконавчого листа №309/2619/22 в розмірі 87400 грн та 9200 грн, а також характеристику, видану старостою Заломського старостинського округу.
На підтвердження своїх доводів щодо утримання трьох дітей від попереднього шлюбу відповідачкою подано копії свідоцтв про народження ОСОБА_6 (2008 року народження), ОСОБА_7 (2009 року народження) та ОСОБА_8 (2013 року народження).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

07.10.2024 (згідно зі штампу на поштовому конверті) ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить рішення Хустського районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
У своїх доводах позивач зазначає, що мати дітей - ОСОБА_1 , погодилась із рішенням про визначення місця проживання дітей з позивачем та не ставила перед судом питання про визначення днів побачення з дітьми. 
Зазначає, що мати дітей жодного разу не зателефонувала сину на його мобільний номер телефону, який у дитини - ОСОБА_5 , 2017 року народження, є з першого класу.
Щодо доньки ОСОБА_9 2018 року народження позивач вказав, що відповідачка залишила доньку у віці трьох років, тому донька не знає хто її мати і називає мамою свою бабусю - матір позивача.

       Межі розгляду справи апеляційним судом та явка учасників

       Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Сторони, представник позивача та представник орану опіки та піклування в судове засідання в черговий раз не з`явились. Представник позивача - адвокат Гринюк Г.В. - вчетверте подала заяву про відкладення розгляду справи. Колегія зазначає, що всі попередні три судові засідання, які призначались апеляційним судом, були відкладені за клопотанням Гринюк Г.В. - у зв`язку з її перебуванням на лікуванні (доказів чого в подальшому не було надано) (а.с.95): у зв`язку з бажанням сторін укласти мирову угоду (а.с.112); у зв`язку з участю у розгляді іншої справи, що призначена Хустським районним судом (а.с.119). Судове засідання, призначене на 06.03.2025, просила відкласти у зв`язку з виїздом на відпочинок за кордон (а.с.131-132). При цьому, позивач в судові засідання апеляційного суду також жодного разу не з`являвся і про причини неявки суду не повідомляв. Представником Драгівської сільської ради подавались клопотання про розгляду справи у її відсутності (а.с.97, 108). 
Зважаючи на те, що позиція позивача апеляційному суду відома, оскільки викладена у позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

       Фактичні обставини справи встановлені судом

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08 лютого 2017 року.
Згідно свідоцтв про народження (серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_3 (а.с.6), а ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилась дочка ОСОБА_4 (а.с.7).
Рішенням Хустського районного суду від 02 червня 2023 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей та визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.24-27).
Рішенням Хустського районного суду від 23 серпня 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Цим же рішенням з відповідачки ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 2300 грн. щомісячно на кожну дитину (а.с.8-11).
Згідно з розрахунком заборгованості від 28.05.2024 за виконавчим листом №309/2619/22 у ОСОБА_1 був наявний борг в розмірі 92 000 грн. (а.с.46)
Згідно з актом обстеження умов проживання від 31.08.2023 за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , вбачається, що діти ОСОБА_3 , 2017 року народження, та ОСОБА_4 , 2018 року народження, проживають з батьком ОСОБА_2 у добрих умовах, будинок забезпечений різною технікою, є водопровід, газове опалення. Допомогу у вихованні дітей надає бабуся ОСОБА_12 , 1953 року народження (а.с.12).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Драгівської сільської ради від 31.08.2023 № 01-10/223 про можливість позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_1 орган опіки та піклування підтримує вимоги ОСОБА_2 та не заперечує про звернення до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).
Відповідно до поданої відповідачкою характеристики (а.с.66) вбачається, що громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає в АДРЕСА_3 зі своїми трьома неповнолітніми дітьми. За свідченням сусідів ОСОБА_1 , працьовита, товариська і ввічлива.
Відповідач має також на утриманні трьох дітей від першого шлюбу - ОСОБА_6 , 2008 р.н., ОСОБА_7 , 2009 р.н. та ОСОБА_8 , 2013 р.н (а.с.67-69), у зв`язку з чим виїжджає на роботу за кордон. 
Згідно з квитанціями від 07.06.2024 ОСОБА_1 сплатила на користь ОСОБА_2 борг за аліментними зобов`язаннями в сумі 87 450 грн. та 9200 грн. (а.с.70, 70 а).

       Застосовані норми права та практика ЄСПЛ

       Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
       Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
       Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
       Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).
       Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), а також вказано, що зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
       За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
       Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
       А тому, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.
       Позбавлення батьківських прав повинно бути наслідком свідомої поведінки батьків (одного з них) щодо виховання дитини, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах, зокрема: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19), від 17 червня 2021 року у справі N 466/9380/17 (провадження N 61-2175св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 309/556/17 (провадження № 61-14124 св 21), від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 (провадження № 61-16697 св 21), від 02 серпня 2022 року справа № 743/269/21, провадження № 61-18133св21, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).
       Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
       Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 , як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , посилався на те, що він самостійно виховує двох дітей, забезпечує дітей усім необхідним, турбуються про їх повноцінний розвиток, натомість відповідачка не цікавляться дітьми, тривалий час перебуває за межами України (з травня 2022 року), не вживає заходів до спілкування з дітьми, повністю усунулась від участі у житті та вихованні сина та доньки.
       Таким чином, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, позивач визначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, на яке посилається позивач, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18).
       Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
       Рішенням ЄСПЛ у справі «Strand Lobben and Others v. Norway» (№ 37283/13) від 10.09.2019 було визначено, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
       При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
       Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
       Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
       Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
       Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та «відновлення» сім`ї.
       Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
       
       Мотиви апеляційного суду

       Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
       Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками матір`ю ОСОБА_1 .. В позовній заяві взагалі не наведено підстав для позбавлення її батьківських прав, вказано про перебування відповідачки за кордоном, у зв`язку з чим діти не бачать та не спілкуються з мамою, оскільки вона їм не телефонує. На думку колегії, реальної загрози для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку така поведінка матері не становить. Висновок органу опіки та піклування винесений без врахування всіх обставин, у зв`язку з чим він не підтверджує вини ОСОБА_1 в ухиленні від виконання батьківських обов`язків та не містить належного обґрунтування доцільності позбавлення її батьківських прав, а також чи відповідатиме позбавлення прав матері інтересам малолітніх дітей. Перед наданням відповідного висновку орган опіки та піклування не з`ясовував думки відповідачки щодо позбавлення її батьківських прав.
       Колегія суддів вважає, що твердження позивача про ухилення відповідачки (матері) від виконання батьківських обов`язків не може прийматись до уваги судом як умисне невиконання матір`ю батьківських обов`язків.
       Суд вважає, оскільки за рішенням суду місце проживання дітей визначено з батьком, то покладення обов`язків забезпечення умов проживання та розвитку дітей на матір, яка проживає окремо від дітей, за межами України, припинились. Разом з тим на матір покладено обов`язок сплачувати аліменти, який вона виконує.
       Суд вважає установленим, що неможливість активної участі матері в житті дітей спричинена об`єктивними причинами, такими, як проживання матері окремо від дітей, в основному - за межами України, для забезпечення ще трьох дітей від першого шлюбу. Вказане не свідчить про свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо дітей ОСОБА_13 та ОСОБА_9 . 
Доказів щодо свідомого нехтування відповідачкою своїх батьківських обов`язків позивачем не надано.
       Отже, відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей, позбавлення матір батьківських прав не відповідатиме якнайкращим інтересам малолітніх дітей, що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення її батьківських прав.
       
Висновки апеляційного суду

       За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, а також те, що мати дітей заперечує позбавлення її батьківських прав, сплачує аліменти на дітей, визначені судом, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та постановив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права .Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. 
       Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1610,40 грн.
       Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1610,40 грн у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подачу до суду апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 376, ст.ст.. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цопко Світлана Василівна - задовольнити.
Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 19 червня 2024 року - скасувати, та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1610,40 (одна тисяча шістсот десять) гривень 40 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 березня 2025 року.

Головуюча:                                      

Судді: