П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 511/3432/24	

Перша інстанція: суддя Ільяшук А.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.
за участі секретаря – Алексєєвої Н. М.

позивача – ОСОБА_1 

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому, з урахуванням уточнень (а.с.27-34), просив скасувати постанову №22 від 26.08.2024 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі –КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Також позивач просив закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю відповідного складу.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 пояснив, що суть інкримінованого йому правопорушення полягає в тому, що він перебував на території м. Роздільна Одеської області без військово-облікового документа та, станом на 17.08.2024, свої персональні дані не уточнив, чим, на думку відповідача, порушив вимоги частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав законної сили 18.05.2024.
За приписами даних Законів військовозобов`язаний повинен мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноважених на те осіб, а також зобов`язаний уточнити протягом 60 днів, з дня набрання чинності цим Законом, адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти та інші персональні дані.
Позивач указує, що статтею 255 КУпАП, яка передбачає перелік осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, не передбачено складення протоколів представниками ТЦК та СП.
Далі, позивач стверджує про те, що не є порушником військового обліку, оскільки перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживає у м. Роздільна, Одеської області, дана інформація наявна в інформаційній базі даних РТЦК та СП.
Також указує, що в 2018 році ним було втрачено військовий квиток, у зв`язку з чим, він звернувся до органів поліції із заявою, окрім того звертався у стіл знахідок, подавав оголошення через газету щодо розшуку військового квитка.
Заявляє позивач і про те, що сплатив мито для отримання нового військового квитка, але його не отримав від незалежних від нього причин (відсутність бланків).
Далі, позивач зазначає, що 16.07.2024 він з`явився до Роздільнянського центру надання адміністративних послуг (далі – Роздільнянський ЦНАП) для оновлення своїх даних, але саме в момент реєстрації його даних було відключено світло, а тому працівники запропонували прийти в інший день. З даного приводу позивач посилається на довідку про відключення світла від Роздільнянського ЦНАП.
Крім того, позивач указує, що він здійснює догляд за матір`ю на непрофесійній основі, а тому не підлягає призову.

І наостанок, позивач зосереджує увагу на тому, що примітка до статті 210 КУпАП передбачає, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Тобто, на думку позивача, буквальне тлумачення даної норми дозволяє дійти висновку, що вона звільняє особу від відповідальності за статтями 210, 210-1 КУпАП, якщо стосовно цієї особи існує можливість отримання навіть частини персональних даних з інших реєстрів.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, а спірну постанову – без змін.
Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що частина 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зобов`язує громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Однак, ОСОБА_1 перебував на території міста Роздільна, Одеської області без військово-облікового документу, що підтверджується постановою №76, прийнятої у справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 211 КУпАП, з якої вбачається, що він загубив військово-обліковий документ 3 місяці назад.

Також, суд першої інстанції указав, що 18 травня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», яким надано громадянам України, які перебувають на військовому обліку, 60 днів для оновлення своїх персональних даних.
За твердженням суду, позивач не виконав покладений на нього даним законом обов`язок, а його пояснення про те, що він звернувся до Роздільнянського ЦНАП для оновлення своїх даних 16 липня 2024 року та подав всі необхідні документи, не підтверджуються належними доказами.
Як пояснив суд, із відповіді начальника відділу Роздільнянського ЦНАП від 03.09.2024 не можна встановити, що ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського ЦНАП для оновлення своїх даних 16 липня 2024 року. Крім того, як встановлено з даної відповіді, дійсно, у вказану дату було відсутнє світло, однак працював бензиновий електрогенератор.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що позивач на протязі 60-ти днів не був позбавлений можливості виконати свій обов`язок щодо оновлення даних шляхом звернення до Роздільнянського ЦНАП, територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
У скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права, а відтак, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Так, доводи апеляції полягають у наступному.
По-перше, скаржник указує на те, що суд першої інстанції не відреагував на його доводи щодо відсутності повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 на прийняття спірної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
ОСОБА_1 пояснює, що притягнути до відповідальності за вказаною статтею може лише керівник ТЦК, а не керівник районного ТЦК. Також скаржник зазначає, що особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення не надала доказів своїх повноважень. Так, стаття 255 КУпАП, яка передбачає перелік осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, не передбачає складення протоколів представниками ТЦК та СП.

По-друге, ОСОБА_1 зазначає, що усі його дані, разом з особовою справою перебувають в розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому останній не мав права накладати на нього штраф за порушення правил військового обліку та мобілізаційного законодавства.
Понад те, примітка до статті 210 КУпАП передбачає, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Тобто, на думку скаржника, якщо в загальнодоступних реєстрах є дані про військовозобов`язаного, то штраф не накладається.

По-третє, ОСОБА_1 указує на те, що він здійснює догляд на непрофесійній основі за матір`ю ОСОБА_2 . Дана інформація наявна в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних і резервістів, оскільки соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі зареєстровані з 15.06.2023 та з 01.07.2024.

По-четверте, скаржник зазначає про втрату військового квитка ще у 2018 році та про те, що він здійснив усі заходи щодо його розшуку та отримання нового, але не отримав його з незалежних від нього причин.
Зазначає про те, що за втрату військово-облікового документа вже поніс відповідальність за частиною 2 статті 211 КУпАП, сплативши штраф у сумі 850 грн. на підставі постанови №76 від 05.09.2024.
За таких обставин, скаржник вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП тягне за собою подвійне притягнення до адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

По-п`яте, скаржник указує про те, що під час складення протоколу №22 від 17.08.2024 про адміністративне правопорушення, йому не надано копію такого протоколу. Протокол про адміністративне правопорушення отриманий лише 21.08.2024.

По-шосте, скаржник вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що 16.07.2024 він прибув до Роздільнянського ЦНАП для уточнення своїх персональних даних, але реєстрація відповідних даних не відбулась через відсутність світла.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 , скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують правильних висновків суду.
У зв`язку з цим, відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Доводи відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції про законність спірної постанови.

ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Фактичні обставини справи свідчать про таке.

17 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №22 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскільки він перебував на території міста Роздільна, Одеської області без військово-облікового документу та станом на 17 серпня 2024 року свої персональні дані не уточнив (а.с.55). У даному протоколі указано, що другий його примірник ОСОБА_1 отримав 21.08.2024, про що свідчить його особистий підпис.
26 серпня 2024 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо громадянина ОСОБА_1 , прийняв постанову, якою притягнув останнього до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та наклав штраф у розмірі 17000,00 грн. (а.с.10).
У даній постанові указано про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 своїми діями в особливий період порушив вимоги частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо обов`язку мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноважених на те осіб, а також вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав законної сили 18.05.2024 щодо обов`язку уточнити протягом 60 днів, з дня набрання чинності цим Законом, адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти та інші персональні дані.
Також, 05 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, суть якого полягає в тому, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних, звернувся із заявою про видачу нового військово-облікового документу, у зв`язку з тим, що втратив свій військово-обліковий документ 3 місяці назад при невідомих йому обставин (а.с.57).
ОСОБА_1 провину свою визнав, у зв`язку з чим, постановою № 76 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 211 КУпАП (зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності) та накладено штраф у розмірі 850,00 грн. (а.с.58), які зі слів позивача, він сплатив та 09 вересня 2024 року отримав військовий квиток.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі – Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону №3543-XII особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».
24 лютого 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено указ Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.
Стаття 210-1 КУпАП визначає покарання за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частина 3 вказаної статті передбачає, зокрема, накладення штрафу на громадян за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені статтею 22 Закону №3543-XII.
Так, частина 6 статті 22 Закону №3543-XII передбачає, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Крім того, 18 травня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX (далі – Закон №3633-IX), згідно якого громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані:
- у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності);
- у разі перебування за кордоном - шляхом повідомлення на офіційну електронну адресу або на офіційний номер телефону, які зазначені на офіційному сайті територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення №22 від 17.08.2024 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, перебував на території міста Роздільна, Одеської області без військово-облікового документу.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує проти того, що у нього був відсутній військово-обліковий документ, однак указує про його втрату та здійснення усіх заходів щодо його розшуку та отримання нового, але не отримав його вчасно з незалежних від нього причин.
Колегія суддів, оцінюючи такий довід скаржника, вважає, що він не спростовує вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскільки частина 6 статті 22 Закону №3543-XII чітко передбачає обов`язок громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, у період проведення мобілізації (крім цільової), мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Однак, військово-обліковий документ ОСОБА_1 не мав та, відповідно, пред`явити його на вимогу уповноважених осіб не міг, чим порушив вимоги частини 3 статті 210-1 КУпАП.

У доводах апеляції ОСОБА_1 зазначає, що за втрату військово-облікового документа вже поніс відповідальність за частиною 2 статті 211 КУпАП, сплативши штраф у сумі 850 грн. на підставі постанови №76 від 05.09.2024, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП тягне за собою подвійне притягнення до адміністративної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Колегія суддів вважає такий довід недоречним, оскільки стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Однак, матеріали справи свідчать, що спочатку, 26.08.2024, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), а 05.09.2024 його було притягнуто адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 211 КУпАП, а саме: за втрату військово-облікового документу з необережності.

Тобто, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за різні види адміністративних правопорушень, а тому його доводи з цього приводу не приймаються.

Далі слід указати, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 виконав вимоги Закону №3633-IX щодо уточнення адреси проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інших персональних даних протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом (з 18.05.2024).

Скаржник в апеляції посилається на те, що 16.07.2024 він прибув до Роздільнянського ЦНАП для уточнення своїх персональних даних, але реєстрація відповідних даних не відбулась через відсутність світла.
Колегія суддів критично ставиться до таких доводів, оскільки з відповіді начальника відділу Роздільнянського ЦНАП від 03.09.2024 вбачається, що, дійсно, у вказану дату було відсутнє світло, однак працював бензиновий електрогенератор, що свідчить про роботу даного органу.
Крім того, як правильно зауважив суд першої інстанції, з даної відповіді не вбачається можливим встановити, що ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського ЦНАП для оновлення своїх даних 16 липня 2024 року.
Також слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що законодавець надав громадянам України, які перебувають на військовому обліку 60 днів для оновлення даних, що є достатнім строком для вчинення такої дії.
До того ж, ОСОБА_1 мав можливість звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_3 навіть після закінчення 60 днів для оновлення даних та пояснити причину пропуску відповідного строку, оновивши відповідні дані. Крім того, оновлення даних було можливим також і у додатку «Резерв +». Проте, ОСОБА_1 такими можливостями не скористався та порушив норми Закону №3633-IX.

В апеляції ОСОБА_1 зазначає, що усі його дані разом з особовою справою перебувають в розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому останній не мав права накладати на нього штраф за порушення правил військового обліку та мобілізаційного законодавства. Понад те, примітка до статті 210 КУпАП передбачає, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Оцінюючи такі доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що Закон №3633-IX мав на увазі саме уточнення відповідних даних (адреси проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані. Посилання скаржника на те, що усі його дані разом з особовою справою перебувають в розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_3 колегією суддів не приймаються, оскільки такі дані можуть бути не актуальні.

Наступним доводом апеляції є те, що у ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні повноваження на прийняття спірної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Відповідаючи на такий довід, колегія суддів виходить з такого.
За правилами статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Водночас, згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» (далі – Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
За правилами пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З викладених норм можна дійти висновку, що керівник районного ТЦК та СП має право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, зокрема за статтею 210-1 КУпАП.
Як свідчать обставини справи, спірну постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП принято начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 , що відповідає вимогам статті 235 КУпАП.

Далі скаржник указує, що особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення не надала доказів своїх повноважень. Так, стаття 255 КУпАП, яка передбачає перелік осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, не передбачає складення протоколів представниками ТЦК та СП.
Надаючи оцінку такому доводу, слід зазначити таке.
Дійсно, в статті 255 КУпАП, яка містить перелік осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, відсутні уповноважені особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Разом з цим, наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 №3 затверджена Інструкція зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (далі – Інструкція №3).

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Інструкції №3 ця Інструкція визначає процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
За правилами пункту 1 розділу 2 Інструкції №3 протокол складає уповноважена посадова особа територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Обставини справи свідчать, що відповідальний виконавець адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 , керуючись статтею 235 КУпАП, 17.08.2024 склав протокол щодо порушення ОСОБА_1 вимог частини 3 статті 210-1 КУпАП.
Отже, складення протоколу уповноваженою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідає вимогам Інструкції №3.

Також в апеляції скаржник указує про те, що під час складення протоколу №22 від 17.08.2024 про адміністративне правопорушення, йому не надано копію такого протоколу. Протокол про адміністративне правопорушення отриманий лише 21.08.2024.
Колегія суддів вважає, що даний довід не може свідчити про незаконність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки відповідний протокол був ним отриманий 21.08.2024 під особистий підпис та йому було повідомлено даним протоколом про розгляд справи завчасно на 26.08.2024 о 12:00 год.

Насамкінець, в апеляції ОСОБА_1 указує на те, що він здійснює догляд на непрофесійній основі за матір`ю ОСОБА_2 . Дана інформація наявна в реєстрі, оскільки соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі зареєстровані з 15.06.2023 та з 01.07.2024.
Колегія суддів вважає, що даний довід не має правового значення для правильного вирішення даної справи, оскільки здійснення догляду на непрофесійній основі за особою є підставою для відстрочки від призову на військову службу, яка має бути оформлена в установленому законодавством порядку.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що надала обґрунтовані відповіді на доводи скаржника, які були доречними у цій справі. Слід зазначити, що за практикою Європейського суду з прав людини, суди не мають надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін, але призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями: 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Ю. М. Градовський

суддя                                                             Л. П. Шеметенко