КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

   справа № 760/10214/19
провадження № 22-ц/824/10101/2024
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
27 грудня 2024 року                                                                                                 м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук  Т. І. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року в складі судді  Кушнір С. І.,
встановив:
 
08.04.2019 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)  звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 29.12.2015, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді  встановленого  кредитного  ліміту на  картковий рахунок. 
Відповідач  підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені  на  банківському сайті, складає  між ним та банком  договір про надання банківських послуг, що підтверджується  підписом у заяві. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
В процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 17.02.2019 має заборгованість в розмірі 14 298, 75 грн, яка складається з: 
6 420, 02 грн - заборгованість за тілом кредиту;
2 482, 91 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
3 507, 01 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;
731, 73 грн - нарахована пені за несвоєчасність сплати боргу в сумі від 100 грн;
а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 657, 08 грн - штраф (процентна складова).
Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н  від 29.12.20215 в розмірі 14 298, 75 грн   та відшкодувати  витрати  по  сплаті судового  збору в сумі 1 921, 00 грн. 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
25.03.2024 представник АТ КБ «ПриватБанк» - Ніколаєнко О. М.  подала  апеляційну  скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано  тим, що  оскаржуване  судове  рішення  прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Судом  першої інстанції не враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України,  якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Підстави вважати укладений кредитний договір безпроцентним відсутні.
Таким чином,  враховуючи положення  чинного  законодавства,  якими передбачено  право  Банку   нараховувати  відсотки за  обліковою ставкою НБУ, не можна    говорити,  що  сума  витрат  є  меншою, ніж  загальних надходжень,  оскільки  ні  відповідач,  ні сам суд  не  навели розрахунку  заборгованості із  врахуванням  відсотків,  нарахованих  за обліковою ставкою НБУ. 
Отже,  висновок  суду  першої інстанції  про  погашення  боргу  по кредиту є передчасним.
Зазначаючи про погашення боргу по кредиту, суд фактично позбавляє позивача здійснити розрахунок відсотків за обліковою ставкою НБУ та звернутися до суду із позовом щодо стягнення тіла кредиту та відсотків,  нарахованих у відповідності до ст. 1048 ЦК України.
В даному випадку  суд міг  відмовити у стягненні  відсотків, оскільки не  узгоджено  розмір  відсоткової ставки,  але підстав говорити, що  борг  за  кредитом погашено  у суду  не  було, даний висновок  ґрунтується на припущеннях.
 Суд не  з`ясував,  скільки  кредитних коштів відповідач використав,а скільки  сплатив на  погашення  боргу, а тому відсутні підстави для  висновку,  що розмір  відсотків перевищує суму  боргу  за  кредитом. 
Відповідач не надав жодного доказу на спростування боргу по кредиту, натомість заборгованість за тілом кредиту підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку.
Правом надання  відзиву на  апеляційну скаргу відповідач не скористався. 
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено,  що 29 грудня 2015 року ОСОБА_2 підписав  анкету-заяву  про  приєднання  до   Умов та Правил   надання  банківських послуг  у ПриватБанку, в  якій надав згоду, що  заява  разом  з Умовами та Правилами надання банківський послуг, тарифами, основними умовами обслуговування та кредитування становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.
До анкети-заяви банк додав Витяг із Тарифів обслуговування кредитних  карт «Універсальна»; витяг із Умов та правил надання банківських послуг, які містяться у матеріалах справи.
Розмір кредиту, процентів за користування коштами та порядок їх нарахування у договорі не зазначено.
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3  укладено кредитний договір № б/н, за яким надано кредитні картки: НОМЕР_1  з терміном дії до вересня 2019 року; НОМЕР_2 з терміном дії до липня 2020 року.
З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , відомо про старт карткового рахунку № НОМЕР_1 08.09.2015. 
29.12.2015  відбувалася  зміна кредитного ліміту  - встановлено кредитний ліміт 500 грн; 22.06.2016   збільшено  кредитний ліміт  до  4 000  грн; 16.10.2018 зменшено  кредитний ліміт  до 0,00 грн.
АТ КБ «ПриватБанк» додано виписку за договором № б/н станом на 05.08.2020  за період з 29.12.2015  по  01.03.2020, яка містить відомості щодо наступних кредитних карток: НОМЕР_1; НОМЕР_2.
Згідно з розрахунком банку за період з 01.11.2015 до 17.02.2019 у ОСОБА_1   утворилась заборгованість за договором від 29.12.2015 у розмірі 14 298,75  грн, з яких:
6 420,02  грн - заборгованість  за тілом кредиту; 
2 482, 91 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
0,00  грн  - заборгованість  за нарахованими відсотками; 
3 507, 01 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;
731, 73 грн - заборгованість  за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу в сумі від 100 грн;
1 157,08 грн  - заборгованість  по  судовим штрафам. 
Перевіривши доводи апеляційної  скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що уклало з ОСОБА_1  договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При підписанні анкети-заяви ОСОБА_1   підтвердив свою згоду на те, що така заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банка www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, й те, що він зобов`язується виконувати його умови.
ОСОБА_1   належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, унаслідок чого утворилась заборгованість.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що АТ КБ «ПриватБанк» довело існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтверджено факт отримання позичальником кредитних коштів. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості, у тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини договору.
Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms, що надані банком на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Крім того, роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
У зв`язку з неодноразовою зміною Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
З урахуванням викладеного, суд першої  інстанції дійшов і правильного  висновку про те, що  матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий банком до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
 Зазначене не спростовує факт наявності між сторонами кредитних правовідносин та обов`язок позичальника повернути кредитору суму позики, оскільки такі обставини не заперечуються позичальником, однак має значення для обсягу відповідальності останнього, зокрема, щодо складових кредитної заборгованості.
За змістом статті 1049 ЦК України позикою, яка підлягає поверненню, є грошові кошти у такій самій сумі, що були передані позикодавцем позичальнику.
Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено встановлення ОСОБА_1   кредитного ліміту у розмірі, більшому ніж 4 000 грн, вимоги банку про повернення заборгованості, нарахованої після цієї дати  за простроченим  тілом  кредиту  у більшому  за  вказану  суму  розмірі, а саме 8902,93  грн  станом на  17.02.2019 є  необґрунтованими.
З наданої банком виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що останнім  було використано 4 050,33 грн кредитних коштів, тобто суму в межах наданого кредитного ліміту. 
При цьому  за період з 21.04.2016  по 03.10.2018  відповідачем було внесено грошові кошти в розмірі 4 225, 20 грн, що фактично перевищує суму кредиту, яка була ним фактично використана.
Позовних вимог про  стягнення процентів у відповідності до  ст. 1048  ЦК  України по  справі  заявлено  не  було. 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правомірність встановлення відсотків за користування кредитом сама по собі не може бути предметом судового розгляду у цій справі, оскільки виходить за межі позовних вимог. 
За таких обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що фактично отримані  кошти відповідачем  були повернуті банку, а тому заборгованість за тілом кредиту відсутня. 
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу, що відповідає положенням статті 6 Конвенції, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків,  передбачених  п. 2 ч. 3 ст. 389  ЦПК  України.
 
Суддя-доповідач                                                                 Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                   І.  М. Рейнарт  
                                                            
                                                                                              Т.  І. Ящук