Справа № 344/7178/14-ц 
Провадження № 22-ц/4808/313/25 
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря – Гудяк Х. М.
учасники справи
заявник - ОСОБА_1 
боржник - ОСОБА_2 
заінтересовані особи: ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Інком Фінанс», ТОВ «Інвестмент Юніон»
особа, яка подала скаргу - Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2024 року, постановлену судом у складі судді Домбровської Г.В., 
за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної 

в с т а н о в и в:
В вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою  про заміну сторони виконавчого провадження та визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.
Заява обґрунтована тим, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.05.2016 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі 54 416,45 дол США та 24 115,56 грн пені, 3 654,00 грн витрат по оплаті судового збору. 
На виконання судового рішення Івано-Франківським міським судом 11.08.2016 року видано чотири виконавчих листи №344/7178/14-ц (провадження №2/344/7178/14-ц): про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості; про стягнення з ОСОБА_2 судового збору; про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості; про стягнення з ОСОБА_1 судового збору.
04.10.2016 року державними виконавцями Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області відкрито виконавчі провадження, які в подальшому передано на виконання Івано-Франківському відділу Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
28.06.2024 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інком Фінанс» укладено договір факторингу № 28-06/2024, відповідно до умов якого банк відступив, а останній прийняв право вимоги за кредитним договором, боржник – ОСОБА_2 
28.06.2024 року між ТОВ «Інком Фінанс» та ТОВ «Інвестмент Юніон» укладено договір факторингу №Ф-28/06/24/206/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Інком Фінанс» відступив, а ТОВ «Інвестмент Юніон» прийняв право вимоги за кредитним договором, боржник – ОСОБА_2 та за договором поруки № 11231392000/П від 09.10.2007 року, поручитель ОСОБА_1 
28.06.2024 року між ТОВ «Інвестмент Юніон» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого сторони здійснили заміну кредитора ТОВ «Інвестмент Юніон на ОСОБА_1 за кредитним договором та договорами забезпечення, зокрема, договором поруки №11231392000/П від 09.10.2007 року, укладеним з ОСОБА_1 .
Додатком до договору відступлення права вимоги (цесії) є акт про відступлення прав вимоги та Акт приймання-передачі документації, відповідно до якого заявнику передано всі боргові документи за даним кредитним договором.
Боржник ОСОБА_2 повністю та добровільно виконав зобов`язання перед новим кредитором по кредитному договору.
Вважає, що є підстави для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, оскільки внаслідок переходу прав вимоги відбулося поєднання кредитора та боржника ОСОБА_1 в одній особі і її зобов`язання по кредитному договору припинилося.
Просила суд замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його  правонаступника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів №344/7178/14-ц, виданих Івано-Франківським міським судом 11.08.2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі 54 416 дол США та 24 115 грн пені та 3 654,00 грн витрат по оплаті судового збору;
визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №344/7178/14-ц,  виданий  11.08.2016 року Івано-Франківським міським судом про стягнення на користь ПАТ «УкрСибБанк» з ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі 54 416,45 дол США та 24 115,56 грн пені, 3 654,00 грн витрат по оплаті судового збору;
замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів №344/7178/14-ц, виданих Івано-Франківським міським судом 11.08.2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі 54 416 дол США та 24 115 грн пені та 3 654,00 грн витрат по оплаті судового збору, 3 654,00 грн витрат по оплаті судового збору;
визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №344/7178/14-ц, виданий 11.08.2016 року Івано-Франківським міським судом про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі  54 416, 45 дол США та 24 115,56 грн пені, 3 654, 00 грн витрат по оплаті судового збору.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів №344/7178/14-ц, виданих Івано-Франківським міським судом 11.08.2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі 54 416 дол США та 24 115 грн пені та 3 654,00 грн витрат по оплаті судового збору.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №344/7178/14-ц,  виданий 11.08.2016 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про  надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі 54 416,45 дол США та 24 115,56 грн пені, 3 654,00 грн витрат по оплаті судового збору.
Замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів №344/7178/14-ц, виданих Івано-Франківським міським судом 11.08.2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі 54 416 дол США та 24 115 грн пені та 3 654,00 грн витрат по оплаті судового збору, 3 654,00 грн витрат по оплаті судового збору.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №344/7178/14-ц, виданий 11.08.2016 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі  54 416, 45 дол США та 24 115,56 грн пені, 3 654, 00 грн витрат по оплаті судового збору.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, Івано-Франківський  відділ Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі-Івано-Франківський ВДВС)  звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2024 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував при постановленні оскаржуваної ухвали ту обставину, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулась заміна кредитодавця, який не є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги.
Відповідно до ст.1 Закону України від 12.07.2001 року №2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.
Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч.3 ст.512 та ст.1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор – банк або інша установа.
Скаржник, зазначає, що коли боржник придбав право вимоги кредитора до цього ж боржника за договором, зобов`язання між кредитором та боржником, який придбав згідно з договором право вимоги, не можуть припинятись на підставі статті 606 ЦК України, оскільки зазначена норма до таких правовідносин не застосовується.
Суд не з`ясував дійсні обставини справи, оскільки боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не виконали добровільно рішення суду, а в результаті примусового виконання протягом більш ніж восьми років.
Скаржник зазначив, що оскаржуваною ухвалою порушуються права скаржника, оскільки визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню призведе до недоотримання державним бюджетом значних сум виконавчого збору, державні виконавці, на яких було безпосередньо покладення виконання виконавчих проваджень, не отримають винагороду, яка виплачується за рахунок стягнутого виконавчого збору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що судом всебічно та об`єктивно досліджено всі належні та допустимі докази та прийнято законне рішення. В апеляційній скарзі наведено перелік виконаних державними виконавцями дій, які виразились у періодичних формальних надсиланнях повторюваних запитів. 
Надані та досліджені судом першої інстанції докази доводять відсутність будь-якої заборгованості ОСОБА_2 перед банком, а, відповідно, і не має жодних правових підстав вважати його боржником.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим. Укладені договори факторингу, а також повідомлення, що були предметом дослідження судом першої інстанції, відсутність будь-яких матеріальних претензій між сторонами, підтверджують їх добровільність, а також повний взаєморозрахунок. Мотиви, обставини та дати укладення вказаних договорів підтверджують їх здійснення поза межами виконавчого провадження. В апеляційній скарзі наведено перелік виконаних державними виконавцями відповідних дій, які виразились у періодичних та формальних надсиланнях повторюваних запитів. Однак, протягом 8 років примусових дій, направлених на виконання судового рішення – стягнення боргу, при наявності майна у боржника, виконавцями здійснено не було. Вважає, що у даному випадку заміна сторони виконавчого провадження та визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню не порушують права, свободи та інтереси скаржника.

У судовому засіданні представник Івано-Франківське ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підтримав апеляційну скаргу в межах її доводів

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

У судовому засіданні ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

У судове засідання представники заінтересованих осіб ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Інком Фінанс», ТОВ «Інвестмент Юніон» не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа до електронного кабінету в системі «Електронний суд».
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 набула права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року і на даний момент право вимоги у виконавчому провадженні по справі 344/7178/14-ц належить ОСОБА_1 . В процесі розгляду справи стягувачем ОСОБА_1 , як кредитором, визнано та підтверджено факт відсутності обов`язку боржника ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року. Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви ОСОБА_1 . 
Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.05.2016 року №344/7178/14-ц стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі 54 416,45 дол США, 24 115,56 грн пені, грн витрат по 1827, 00 грн судового збору з кожного.
На виконання зазначеного судового рішення Івано-Франківським міським судом 11.08.2016 року було видано чотири виконавчих листи №344/7178/14-ц (провадження №2/344/7178/14-ц) про стягнення з ОСОБА_2 судового збору; про стягнення з ОСОБА_2 кредитної заборгованості; про стягнення з ОСОБА_1  судового збору та про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості.
04.10.2016 року державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області було відкрито виконавче провадження.
28.06.2024 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Інком Фінанс» укладено договір факторингу № 28-06/2024, відповідно до умов якого банк відступив, а останній прийняв право вимоги за кредитним договором №11231392000 від 09.10.2007 року, боржник  ОСОБА_2 
28.06.2024 року між ТОВ «Інком Фінанс» та ТОВ «Інвестмент Юніон» укладено договір факторингу №Ф-28/06/24/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Інком Фінанс» відступив, а ТОВ «Інвестмент Юніон» прийняв право вимоги за кредитним договором, боржник  ОСОБА_2 та за договором поруки № 11231392000/П від 09.10.2007 року, поручитель ОСОБА_1 
28.06.2024 року між ТОВ «Інвестмент Юніон» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого сторони здійснили заміну кредитора ТОВ «Інвестмент Юніон» на ОСОБА_4 за кредитним договором та договорами забезпечення, зокрема, договором поруки №11231392000/П від 09.10.2007 року, укладеним з ОСОБА_1 . 
Додатком до договору відступлення права вимоги (цесії) є Акт про відступлення прав вимоги та Акт приймання-передачі документації, відповідно до якого заявнику передано всі боргові документи за даним кредитним договором.

Згідно із статтею 129 Конституції України та статтею 2 ЦПК України однією з основних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.
Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.
Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах
Отже, під час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні потрібно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків сторони, яка вибула.
Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або безпосередня вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у цивільних відносинах.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження та її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України саме за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник у таких правовідносинах, який набув від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, зокрема й право бути стороною виконавчого провадження.
Такий висновок, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 803/1273/16 (провадження №11-771ас18) та висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18).
Судом встановлено, що 28.06.2024 року між ТОВ «Інвестмент Юніон» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого сторони здійснили заміну кредитора ТОВ «Інвестмент Юніон» на ОСОБА_4 за кредитним договором№11231392000 від 09.10.2007 року та договорами забезпечення, зокрема, договором поруки №11231392000/П від 09.10.2007 року, укладеним з ОСОБА_1 . 
Додатком до договору відступлення права вимоги (цесії) є Акт про відступлення прав вимоги та Акт приймання-передачі документації, відповідно до якого заявнику передано всі боргові документи за даним кредитним договором.
Вказаний договір про відступлення права вимоги не визнаний судом недісним.
З урахуванням викладеного, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для заміни стягувача його правонаступником у виконавчому провадженні, оскільки ОСОБА_1 на підставі чинного договору про відступлення прав вимоги (цесії) стала єдиним кредитором за кредитним договором №11231392000 від 09.10.2007 року, що є підставою для заміни стягувача його правонаступником у виконавчому провадженні.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неможливість вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження за заявою ОСОБА_1 , оскільки фізична особа не наділена правом надавати фінансові послуги, з огляду на таке.
Вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. Такий висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 та від 30 червня 2022 року у справі № 276/1706/14-ц
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зробила висновок: «…вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом з урахуванням положень статей 74-79, 86 ГПК України, тобто за перевірки та надання оцінки доказам, наданим на обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину, якому має бути надана оцінка на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону. Водночас встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорювання або пред`явлення вимоги визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України».
Таким чином, питання правомірності набуття ОСОБА_1 права вимоги за договором про відступлення прав вимоги (цесії) від 28 червня 2024 року не є предметом дослідження під час розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
Доводи скаржника на необхідність урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у вказаних справах не вирішувалось питання про заміну сторони виконавчого провадження, а розглядались позови про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги, про визнання недійсним договору іпотеки, про стягнення заборгованості.
Стосовно заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим судове рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.
Відповідно до положень ч.1 ст.352 УПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
В апеляційній скарзі Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, посилається на те, що оскаржуваною ухвалою порушуються права скаржника, оскільки в рамках виконавчого провадження №52478165 та № 52478374 вживалися заходи примусового виконання, визнання виконавчих листів такими що не підлягають призведе до недотримання державним бюджетом значних сум виконавчого збору.
З матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження № 369215239 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором 54416,45 дол США та 24 115,56 грн пені, державним виконавцем вчинено ряд дій з примусового виконання рішення суду.
На підтвердження вказаних обставин, скаржником  до апеляційної скарги додано:  заяву ПАТ «УкрСиббанк»  про прийняття виконавчого документа  до виконання; постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2016 року (ВП №52478165), постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №52478374); постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони та його відчуження від 24 жовтня 2016 року; постанови про арешт коштів боржника від 15.06.2021 року; постанову про доручення проведення виконавчих дій щодо опису зареєстрованої за боржником земельної ділянки, яку скеровано до Надвірнянського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) до виконання від 15.06.2021 року; постанову про опис та арешт майна боржника (земельної ділянки №2624085001:02:005:0042 за адресою АДРЕСА_1 ) від 01.11.2021 року; постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсії та інші доходи боржника від 12.06.2018 року; постанову про арешт коштів боржника від 26.08.2024 року.
З доданих доказів вбачається, що в рамках виконавчого провадження №52478374 та в рамках виконавчого провадження №52478165 державним виконавцем Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинялися дії з примусового виконання рішення суду.
Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. 
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).
Суд першої інстанції не звернув увагу, що заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 27.05.2016 року №344/7178/14-ц, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі 54 416,45 дол США, 24 115,56 грн пені, витрат по 1827, 00 грн судового збору з кожного з 04.10.2016 року знаходиться на примусовому виконанні.
У межах виконавчого провадження державним виконавцем здійснювалися заходи, направлені на примусове виконання рішення.
ОСОБА_1 , як на підставу визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, посилається на добровільне виконання боржником рішення суду.
Проте, колегія суддів зазначає, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про виконання рішення суду саме поза межами виконавчого провадження заявником не надано.
У разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання і виконавче провадження було відкрите, після чого боржником сплачено заборгованість на користь стягувача, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає, оскільки виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на підставі повного фактичного виконання судового рішення (п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Отже, передбачених положеннями ч.2 ст.432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, які видані Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 27.05.2016 року у справі №344/7178/14- ц  про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі 54 416,45 дол США, 24 115,56 грн пені, грн витрат по 1827, 00 грн судового збору з кожного.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з вищенаведеного, ухвала суду першої інстанції  в частині  визнання виконавчого листа №344/7178/14-ц, виданого 11.08.2016 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1  на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі  54 416, 45 дол США, 24 115,56 грн пені та 3 654, 00 грн витрат по оплаті судового збору; виконавчого листа №344/7178/14-ц,  виданого 11.08.2016 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_2  на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про  надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі 54 416,45 дол США, 24 115,56 грн пені та 3 654,00 грн витрат по оплаті судового збору не може вважатись законною та обґрунтованою та такою, що постановлена з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для її скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню з наведених вище підстав.
Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. 
Оскільки судом частково задоволено апеляційну скаргу скаржника, тому понесені Івано-Франківським відділом державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду підлягають відшкодуванню скаржнику у розмірі 1514, 00 грн.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374,  382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 листопада 2024 року скасувати в частині визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №344/7178/14-ц, виданого 11.08.2016 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі  54 416, 45 дол США, 24 115,56 грн пені та 3 654, 00 грн витрат по оплаті судового збору; виконавчого листа №344/7178/14-ц,  виданого 11.08.2016 року Івано-Франківським міським судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про  надання споживчого кредиту №11231392000 від 09.10.2007 року в розмірі 54 416,45 дол США, 24 115,56 грн пені та 3 654,00 грн витрат по оплаті судового збору - відмовити.

У решті ухвалу суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 на користь Івано-Франківського  відділу державної виконавчої служби  в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ 35021710, місце знаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 45 витрати  по сплаті судового збору  за подання апеляційної скарги в розмірі 1514 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 березня 2025 року.

Головуючий                В.М. Луганська

Судді:               В.А. Девляшевський

              Є.Є. Мальцева