ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 280/6538/24	
                                                                                Суддя І інстанції – Максименко Л.Я.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Шальєвої В.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від 24 вересня 2024 року у справі  за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області № 0053910-2410-0829-UA23060070000082704 від 15.02.2024 року про нарахування до сплати ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання за 2023 рік в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 5 024,81 грн. за житлову квартиру АДРЕСА_1 ;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області № 0053911-2410-0829-UA23060070000082704 від 15.02.2024 року про нарахування до сплати ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання за 2023 рік в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 3 057,40 грн. за житлову квартиру АДРЕСА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є власником об`єктів житлової нерухомості, загальна площа яких становить 180,63, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 112,30 кв. метрів та квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 68,33 кв. метрів. Контролюючий орган спірними податковими повідомленнями рішеннями визначив позивачу податкові зобов`язання за вказаними об`єктами нерухомості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік, без урахування рішення Запорізької міської ради №5 від 28.01.2015 «Про затвердження Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» щодо пільги у вигляді зменшення бази оподаткування на 120 кв.м. щодо кожної з квартир. З цих підстав позивач вважає оскаржувані рішення протиправними. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду  від 24 вересня 2024 року у задоволенні позову було відмовлено. 
Не погордившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовльнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує що  суд першої інстанції не врахував того факту, що відповідно п.пб 2.5.2 п.2.5 ч. 2 Положення встановлюється нульова ставка податку, для квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв. метрів. Крім того вказує на порушення  контролюючими органом  20 денного строку розгляду  скарг позивача на оскаржені податкові повідомлення-рішення, передбаченого ст. 56.8 ПК України.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Запорізькій області просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником 2-х об`єктів житлової нерухомості:  квартири за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 112,3 кв. метрів;  квартири за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 68,33 кв. метрів.
15.02.2024 ГУ ДПС у Запорізькій області винесено податкові повідомлення-рішення форми «Ф» № 0053910-2410-0829- UA23060070000082704, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2023 рік на загальну суму 5024,81 грн. та №0053911-2410-0829-UA23060070000082704, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2023 рік на загальну суму 3057,40грн.
ОСОБА_1 було подано скаргу22 травня 2024 до ДПС України на вказані податкові повідомлення-рішення.
Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги № 23953/6/08-01-24-03-13 від 13.06.2024 скаргу залишено - без задоволення, а податкові повідомлення-рішення - без змін.
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту положень ПК України та Положення про податок на майно, висновується, що нульова ставка податку встановлюється для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартир незалежно від їх кількості площа яких не перевищує на 120 кв. метрів, в інших випадках обома нормативними актами передбачено зменшення бази оподаткування для квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів. Оскільки позивач є власником нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, а саме, квартир, загальна площа яких становить 180,63 кв.м (112,3 + 68,33), тому в даному випадку не може бути застосована нульова ставка податку, як це передбачено Положенням про податок на майно.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно з пунктом 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими задами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.
Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини першої статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.
У відповідності до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Порядок нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Приписи пп.266.2.1 п.266.1 ст. 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
За змістом підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Рішенням Запорізької міської ради №5 від 28 січня 2015 року затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі - Положення).
Рішеннями Запорізької міської ради від 30 червня 2015 року №5, від 26 лютого 2016 року №30, від 25 серпня 2016 року   №50, від 21 грудня 2016 року №49, від 26 квітня 2017 року №51, від 27 травня 2020 року   №49 вносились відповідні зміни.
Пунктом 2.4 Положення врегульовані питання застосування пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту 2.4.1 пункту 2.4 Положення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Абзацами 1-6 підпункту 2.4.2 пункту 2.4 Положення визначено, що міська рада встановлює пільги з податку, що сплачується на території міста Запоріжжя, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на території міста Запоріжжя, з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Підприємства, установи та організації, яким відповідно до законодавства України присвоєно ознаку неприбутковості, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями), звільняються від нарахування та сплати податку з об`єктів житлової нерухомості.
Пільги з податку, що сплачується на території міста з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються на:
- об`єкт/об`єкти оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої цим рішенням;
- об`єкти оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).
Пункт 2.5 Положення визначає розмір ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Зокрема, відповідно до підпункту 2.5.2 пункту 2.5 Положення, ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, починаючи з 1 січня 2017 року становить 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, за винятком об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, для яких встановлюється нульова ставка податку, а саме:
- квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв. метрів;
- будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв. метрів;
- різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), загальна площа яких не перевищує 370 кв. метрів.
Відтак, органом місцевого самоврядування в межах наданих повноважень встановлено нульову ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території міста Запоріжжі щодо об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, у тому числі у 2023 році, зокрема, для квартири/ квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв. метрів.
Крім того, також встановлено пільгу зі сплати податку (неоподатковувану площу), на яку зменшується база оподаткування податком, зокрема для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.
Колегія суддів зазначає, що законодавцем відрізняються поняття «нульова ставка податку на нерухоме майна» та «пільга зі сплати податку» як  неоподатковувана площа, на яку зменшується   база  оподаткування податком.
При цьому застережень щодо неможливості застосування одночасно пунктів 2.4 та 2.5 Положення про податок на майно не містить. 
Фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 2-х квартир: за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 112,3 кв. метрів та за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 68,33 кв. метрів. – загальна площа квартир  складає 180,63 кв. метрів.
Враховуючи вказані правові приписи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку що з урахуванням пунктів 2.4 та 2.5 Положення про податок на майно до позивача має бути застосована відсоткова ставка з податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1,0 %, з урахуванням зменшення бази оподаткування на 60 кв.м. за кожний базовий податковий (звітний) період (рік), та  з застосуванням нульової ставки податку на інші 120 кв. метрів,  оскільки позивач є власником квартир загальною площею 180,63 кв.м., що свідчить про безпідставність застосування відповідачем зменшення бази оподаткування лише на 60 кв.м. з чим помилково погодився суд першої інстанції.
Колегія суддів також звертає увагу на той факт, що в рамках встановленої процедури адміністративного оскарження, позивачем на оскаржені  податкові повідомлення-рішення була подана скарга до контролюючого органу 22.05.2024 року, про що свідчить поставлений відповідачем відповідний штамп канцелярії на першому аркуші скарги позивача.
Лист-відповідь (рішення) ГУ ДПС у Запорізькій області за № 23953/6/08-01-24-03-13 про відмову у задоволенні моєї (позивача) скарги було сформовано відповідачем в день - 13.06.2024 року, про що свідчить поставлений відповідний штамп-штрих-код на першому аркуші цього рішення.
Направлено вказане рішення відповідачем поштовим повідомленням на адресу позивача в день – 14.06.2024 року та отримано позивачем  20.06.2024 року, що підтверджується поштовими довідками, повідомленнями «Укрпошта».
Відповідно до норм ст. 56.8. ПК України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 (двадцяти) календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків засобами поштового зв`язку (з повідомленням про вручення) або надати йому під розписку.
Відповідно до норм ст. 56.9. ПК України, керівник (його заступник або уповноважена
особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.
Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику
податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.
Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо
рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.
Відповідно до норм ст. 56.16. ПК України, днем подання скарги вважається день фактичного отримання скарги відповідним контролюючим органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв`язку від платника податків поштового відправлення із скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв`язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.
Отже, з дня подання скарги (22.05.2024 р.) ОСОБА_1 до контролюючого органу – ГУ ДПС у Запорізькій області і до дня прийняття останнім вмотивованого рішення по скарзі (13.06.2024р.) пройшов термін – 22 дні.
Разом із цим, будь-якого повідомлення від ГУ ДПС у Запорізькій області до ОСОБА_1 про продовження строку розгляду його скарги понад 20-денного строку, останньому не надсилалось і не повідомлялось, оскільки таке рішення контролюючого органу - ГУ ДПС у Запорізькій області, у даному випадку, не приймалось.
Враховуючи те, що скарга була подана позивачем до контролюючого органу - 22.05.2024 року, а рішення (лист-відповідь) на скаргу було сформовано відповідачем лише - 13.06.2024 року, тобто на 22 день за днем отримання скарги,  то у даному випадку, відповідачем порушено 20-денний строк розгляду скарги  що вважається задоволенням скарги відповідно до ст. 56.9 ПК України, при цьому судом першої інстанції не було надано оцінки вказаним обставинам справи. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає,  що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв поза межами повноважень та у не спосіб, що визначений законами України, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними, та підлягають скасуванню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.
Керуючись п.2 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року – скасувати та прийняти нову постанову.
Позовні вимог ОСОБА_1  – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № 0053910-2410-0829-UA23060070000082704 від 15.02.2024 року про нарахування суми податкового зобов`язання за 2023 рік в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 5 024,81 грн. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Запорізькій області № 0053911-2410-0829-UA23060070000082704 від 15.02.2024 року про нарахування суми податкового зобов`язання за 2023 рік в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 3 057,40 грн. 
Стягнути з Головного управління ДПС у Запорізькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень)
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 04 лютого 2025 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва