ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року	Львів	Справа № 308/10016/24 пров. № А/857/2132/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,
з участю секретаря судового засідання                Вовка А. Ю.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2024 року (прийняте в м. Ужгород суддею Івановим А. П.; дата складення повного судового рішення не вказана) в адміністративній справі № 308/10016/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

                                                          В С Т А Н О В И В :

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2024 року скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення № 29 від 21 травня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за частиною другою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також - КУпАП) у розмірі 1700 гривень та надіслано справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено частково.
Скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2024 року та прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано постанову № 29 від 21 травня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 210 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 1700 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрито.

28 жовтня 2024 року представник позивача подав до Ужгородського міськрайонного суду заяву про ухвалення додаткового рішення та просив ухвалити додаткове рішення у справі № 308/10016/24 і стягнути із  ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1  судові витрати у справі, а саме: витрати на правничу допомогу у сумі 19 000 грн.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 подав 08 листопада 2024 року до Ужгородського міськрайонного суду заперечення щодо задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення. Тому просив відмовити повністю у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 19 000 грн.
Покликався на неспівмірність заявлених вимог зі складністю справи, ні з часом, витраченим на виконання відповідних робіт.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2024 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань  ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Не погодившись із рішенням, його оскаржив ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважаючи, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, не встановлені фактичні обставини справи, а тому просило скасувати оскаржуване додаткове рішення і ухвалити нове, яким відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у повному обсязі; винести ухвалу про зменшення розміру судових витрат, їх відстрочення або розстрочення.

Вимоги апеляційної скарги, з покликанням на норми законодавства, фактичні обставини та судову практику, обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дослідив питання реальності адвокатських витрат, обґрунтуванню таких відповідними доказами, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також інших обставин, про що відповідач зазначав у запереченнях, проте вони залишені поза увагою суду.  

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося. 

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

А відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 суд висловив правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.12.2018 по справі № 826/856/18.

На підтвердження понесених витрат позивач надав суду: 

1) договір про надання правничої допомоги № 41/3-05/24 від 18.05.2024 з адвокатом Німець О. М., за яким адвокат надає правничу допомогу з будь-яких питань, що стосуються прав та законних інтересів клієнта в межах цього договору, в об`ємах визначених сторонами, а клієнт оплачує адвокату надані послуги;

2) опис робіт (наданих послуг) від 03.06.2024, виконаних адвокатом за укладеним з Німець Ю.Ю. договором про надання правничої допомоги № 41/3-05/24 від 18.05.2024 на загальну суму 19 000 грн за 18 год. роботи; 

3) квитанцію від 03.06.2024 УніверсалБанк на суму 19 000 грн про оплату послуг за договором про надання правничої допомоги № 41/3-05/24 від 18.05.2024 шляхом перерахування означеної суми ОСОБА_1 (відправник) ФОП ОСОБА_3 (одержувач).

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд першої інстанції врахував, що ця справа є незначної складності; що фактично надані послуги адвоката зводяться до складання позовної заяви (решта видів робіт є поєднаними з цим) та участь у судових засіданнях; що судова практика з цього питання є усталеною; а також враховує ціну позову.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного не погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає завищеним розмір правової допомоги, оскільки потрачений час та розмір витрат у сумі 19 000,00 грн не є співмірними з огляду на незначну складність цієї справи.

А тому суд дійшов висновку про необхідність розумного обмеження розміру витрат на правничу допомогу адвоката до 2000,00 грн, застосовуючи принцип співмірності та враховуючи затрачений час та вартість 1 години (1000 грн):
- складання позовної заяви - 1000 грн; 
- участь у судових засіданнях - 1000 грн, 
а загалом - 2000 грн.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного дійшла висновку про необхідність відшкодування судових витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета задоволеного позову, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що з метою відшкодування належного розміру витрат на професійну правничу допомогу, необхідно додаткове рішення суду першої інстанції змінити, замінивши в абзаці першому його резолютивної частини слова і числа «19 000 (дев`ятнадцять тисяч) гривень» словами і числами «2000 (дві тисячі) гривень». 

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 317 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, проте встановлені обставини у справі дають підстави суду апеляційної інстанції змінити рішення суду першої інстанції шляхом зміни його резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2024 року в адміністративній справі № 308/10016/24 змінити, замінивши в абзаці першому його резолютивної частини слова і числа «19 000 (дев`ятнадцять тисяч) гривень» словами і числами «2000 (дві тисячі) гривень».

У решті додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 грудня 2024 року в адміністративній справі № 308/10016/24 рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повне судове рішення складено 14.03.25