ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року	Львів	Справа № 140/6740/24 пров. № А/857/28862/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Матковської З.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Березюка Д.О.,
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду (головуючий суддя: Плахтій Н.Ю., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону, –

встановив:

ОСОБА_1 25.06.2024, через засоби поштового зв`язку, звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення від 04.04.2024 № 1040 про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України, який досяг 16-річного віку.
Обґрунтовує позов тим, що 04 квітня 2024 року начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » старшим лейтенантом ОСОБА_2 відмовлено у виїзді з України громадянину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вважає таке рішення протиправним, оскільки позивачем не було вчинено дій які могли б слугувати підставою для заборони в`їзду, а також відсутні будь – які належні і допустимі докази на вчинення таких дій в оскаржуваному рішенні винесеному, а службові особи органу державної прикордонної служби формально віднеслись до виввчення документів наданих позивачем для перетину кордону, зокрема взагалі проігнорували факт наявності офіційно оформленої відстрочки від призову та законну можливість багатодітним батькам перетинати державний кордон.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 позовну заяву було залишено без розгляду.
Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така винесена з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що подання позову про визнання протиправним рішення та скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України, який досяг 16-річного віку відбувається в загальному порядку, передбаченому нормами КАС України, а відлік строку звернення ведеться з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто з моменту прийняття уповноваженою особою Держприкордонслужби відповідного рішення.
Представник відповідача 23.12.2024 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 3 ст. 313 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення ІНФОРМАЦІЯ_5 (військової частини НОМЕР_1 ) від 04.04.2024, ОСОБА_1 відмовлено в перетинанні державного кордону України.
Однак, з цим позовом позивач звернувся до суду 25.06.2024, що підтверджується відбитком штемпеля на конверті, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.
Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів поважність причин пропуску строку звернення до суду, відтак у суду відсутні підстави для поновлення строку звернення до суду із заявлених підстав.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною третьою статті 122 КАС України обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як передбачає частина четверта статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Як уже зазначено, частина третя статті 122 КАС передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами. 
Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин у сфері перетину державного кордону є Закон України «Про прикордонний контроль».
Згідно з частиною третьою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право протягом одного місяця з дня прийняття відповідного рішення у передбаченому законом порядку оскаржити його до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії.
З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаними положеннями, визначений порядок дій особи у разі відмови їй у перетині державного кордону, зокрема, передбачено: можливість оскарження такого рішення до органу Державної прикордонної служби України вищого рівня або до адміністративного суду за місцем розташування відповідного органу. 
Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що таке право, має бути реалізоване протягом одного місяця з дня надходження відповідного рішення органу Державної прикордонної служби України.
Таким чином, особа має право оскаржити рішення органу Державної прикордонної служби України в адміністративному або в судовому порядку. При цьому оскарження цього рішення в адміністративному порядку, не позбавляє його права на судове оскарження, однак з дотриманням строків, визначених частиною третьою статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль»
Як свідчить зміст позовної заяви, позивачем оскаржено до суду рішення 6-го ІНФОРМАЦІЯ_6 (військової частини НОМЕР_1 ) від 04.04.2024, яким позивачу відмовлено в перетинанні державного кордону України, а тому строк звернення до адміністративного суду становить один місяць з дня прийняття такого рішення, який в даному випадку слід обчислювати з 05.04.2024 (тобто з наступного дня після прийняття такого рішення).
Однак, з цим позовом позивач звернувся до суду 25.06.2024 (підтверджується відбитком штемпеля на конверті), тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.
Позивач покликається на те що він звертався до прикордонного контролю зі скаргою в якості досудового врегулювання спору. 
Однак суд апеляційної інстанції не бере ці покликання до уваги, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що з такою скаргою він звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), оскільки відсутній штемпель про реєстрацію, конверт про направлення цієї скарги до прикордонного органу.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що  апелянт не надав належних доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду. Посилання на звернення до органу Державної прикордонної служби України з метою досудового врегулювання спору не підтверджується доказами, такими як штемпель про реєстрацію скарги чи конверт із підтвердженням направлення цієї скарги. 
Законодавство чітко регламентує строки для оскарження рішень прикордонних органів, а саме місячний строк для звернення до адміністративного суду, який у цьому випадку був пропущений позивачем. Досудове врегулювання спору також не було здійснено у належному порядку, що підтверджується відсутністю відповідних документів.
Відповідно до пункту 6 ч. 5 ст. 44 КАС України,  учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до суду з поважних причин.
Враховуючи вищенаведене, оскільки в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, встановлено пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, який передбачений Законом України «Про прикордонний контроль» та підстави для поновлення такого строку позивачем не наведено, порушення строку подання позову є підставою для залишення позову без розгляду, а відсутність доказів, що підтверджують факт досудового врегулювання спору, не дає підстав для поновлення строку звернення до суду, а тому адміністративний позов у цій справі необхідно залишити без розгляду.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат на користь позивача не має.
Керуючись ст. ст. 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 140/6740/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено  23.01.25