КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №375/71/24                                                      Головуючий у 1 інстанції: Штифорук О.В.
Провадження №22-ц/824/17077/2024                        Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
18 грудня 2024 року                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                       Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,
при секретарі                                          Дибі І.Б. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 23 серпня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,-
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
В січні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання.
Позов обґрунтувала тим, що відповідач по справі є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 25.08.2004 року, актовий запис № 07. 
На час звернення до суду ОСОБА_3 продовжує навчання в ДПТНЗ "Рокитнянський професійний ліцей" на денній формі навчання, термін навчання з 01.09.2023 по 22.02.2025.
Позивач матеріально повністю забезпечує сина, тому вимушена звертатися до суду про стягнення аліментів з відповідача на період навчання сина.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 23 серпня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи із дня звернення з позовом до суду. тобто з 24.01.2024, і до закінчення навчання.
В іншій частині позову відмовлено.

 
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 26 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що матеріалами справи не підтверджено потреба сина у матеріальній допомозі, який на даний час є повнолітнім. 
Вважає, що факт продовження навчання повнолітнього сина сторін не є підставою для стягнення аліментів.
В матеріалах справи відсутнє погодження батька на навчання сина за контрактною формою навчання.
Звертає увагу на те, що на     його утриманні відповідач має ще трьох неповнолітніх дітей, двоє з яких є малолітніми і у нього відсутнє на праві власності нерухоме майно, грошові кошти чи інше майно.
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
 
Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання
 
Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого виконавчим комітетом Острівської сільської ради Рокитнянського району Київської області від 25 серпня 2004 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
На теперішній час ОСОБА_3 досяг повноліття та проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
Доказів на підтвердження отримання сином стипендії або на підтвердження того, що, останній працює та не потребує матеріальної допомоги  матеріали справи не містять.
Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано 10 грудня 2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 106. Після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_4 присвоєно прізвище ОСОБА_5 .
Відповідно до довідки № 108 від 20.10.2023 ОСОБА_3 навчається у ДПТНЗ "Рокитнянський професійний ліцей" на денній формі навчання. Термін навчання з 01.09.2023 року по 22.02.2025.
23.07.2021 ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з  ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданого 23.07.2021 року.
 
На утриманні відповідача перебуває троє дітей:
- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданого 27.07.2023 (повторно);
- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 виданого 20.12.2022 (повторно);
- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 виданого 20.12.2022 (повторно).
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в зв`язку з тим, що син, котрий продовжує навчання потребує матеріальної допомоги від батька, який згідно закону повинен утримувати його і, на переконання суду, має можливість це робити, оскільки, переконливих доказів неналежного матеріального стану або інших обставин, в зв`язку з якими законодавець пов`язує звільнення відповідача від утримання повнолітнього сина, в ході розгляду справи відповідачем не надано, та судом не встановлено, а відтак право позивача на отримання аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання підлягає захисту.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що рішення суду повністю відповідає зазначеній нормі процесуального закону.
 
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.
Аналогічна правова позиція визначена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.
 
Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
 
Колегія суддів вважає, що наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами підтверджується здатність відповідача надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину на час  його навчання, а також потреба повнолітньої дитини сторін у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
 
Частиною 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно із частиною першою статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
 
У пункті 2 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.
Встановивши, що син ОСОБА_3 , продовжує навчатися у зв`язку чим потребує матеріальної допомоги, а батько ОСОБА_1 , працездатний та офіційно працевлаштований, має можливість надавати синові таку допомогу.
 
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції був вірно врахований факт утримання апелянтом трьох неповнолітніх дітей, а розмір аліментів був вірно зменшеним до 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача.
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права і незгоді з розміром стягнених аліментів, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

 
 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 23 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
 
Повний текст постанови складено  20 грудня 2024 року.
 
Головуючий                                                                                      Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                                 Є.П. Євграфова 
 
                                                                                                            Т.О. Писана