КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Ратнікова В.М.
33/824/5858/2024
                                      
                                       П О С Т А Н О В А
 
                            І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
        м. Київ                                                                                          Справа № 755/17856/24
 
 27 грудня 2024 року  Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ - Ратнікової В.М.
 
при секретарі - Уляницькій М.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на постановуДніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року в справі про  адміністративне правопорушення   за  ч.2 ст. 130  КУпАП відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року   ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керування засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 3 ст. 30 КУпАП шляхом приєднання до адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, накладеного даною постановою суду, невідбутої частини адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами накладеного постановою транспортними Дніпровського районного суду м. Києва від 06.03.2024 у справі № 755/1340/24 (провадження № 3/755/869/24), накладено на  ОСОБА_1  остаточне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки 4 (чотири) місяці 10 (десять) днів.
Стягнуто з   ОСОБА_1  судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
          Не погоджуючись  із такою постановою суду першої інстанції, 20 листопада 2024 року та 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційні скарги, в яких просив суд оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
Також в апеляційних скаргах просив суд про поновлення строку на апеляційне оскарження.
          Зазначав, що розгляд справи відбувся 07 листопада 2024 року, однак фактично повний текст постанови цього дня виготовлений не був, а відповідно він не міг ознайомитися із текстом постанови  та скласти саму апеляційну скаргу. Копію постанови отримано ним 15 листопада 2024 року.
Враховуючи викладене, вважає що строк на апеляційне оскарження  був пропущений із поважних причин, у зв'язку із чим просить поновити строк на апеляційне оскарження.
За положенням  ст.287 КУпАП  постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.
Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно частини 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу- ст. 289 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів справи, 07 листопада 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва була ухвалена оскаржувана постанова.
           Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Дніпровського районного суду міста Києва від  07  листопада  2024 року, була  надіслана для оприлюднення: 25.11.2024. Зареєстровано: 26.11.2024. Забезпечено надання загального доступу: 26.11.2024.        
           Як вбачається із розписки, що міститься в матеріалах справи ( а.с. 26), копію постанови у справі  було отримано апелянтом, однак відсутня дата такого отримання.
З огляду на вище зазначені обставини та наявні у справі докази,  суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що причини пропуску  ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від  07 листопада 2024 року,  слід визнати поважними та поновити  вказаний строк.
           Апеляційні скарги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд визнав його винним не у тому правопорушенні, щодо якого складено адмінпротокол. Так, у протоколі вказано кваліфікацію адміністративного правопорушення, за яке його складено, - ч.І ст.130 КУпАП України. Однак, суд першої інстанції  визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 вказаної статті закону, та наклав відповідне адміністративне стягнення.
Відповідно до ч.І ст.256 КпАП, серед іншого, кваліфікація діяння, яке особа, що складає протокол, вважає правопорушенням, вказується саме у протоколі. Іншого документу, у якому вказується, за якою статтею кваліфікується правопорушення, справа щодо якого передається до суду, закон не містить.
Зазначає, що при цьому суд має, відповідно до ст.280 КпАП України, розглянути справу у межах протоколу про адміністративне правопорушення, та встановити, зокрема, чи було вчинено саме те правопорушення, яке вказано у протоколі.
         Вказує на те, що  сама постанова є невмотивованою. У ній згадуються пояснення, які він надав у судовому засіданні, однак не наведено, які саме це пояснення, та чому суд не погоджується із ними, не проаналізовано жодним чином й інші докази по справі, у тому числі, і відеозаписи надані поліцейськими.
         Окрім того, на відеозаписі міститься процес спілкування поліцейського із ним, однак жодних доказів керування ним транспортним засобом поліцейським не надано. Запис починається у момент, коли автомобіль припарковано. При цьому необхідною умовою застосування ст. 130 КУпАП є доведення саме факту керування транспортним засобом особою, що притягається до адміністративної відповідальності. 
        Зазначає що, вімовляючи пройти огляд, поліцейські неодноразово говорили йому, що з їхньої точки зору, огляд «нічого не покаже», що на думку апелянта свідчить про фактично відсутність у нього ознак сп'яніння навіть на думку самих поліцейських, а відтак, підстави для направлення його на огляд були відсутні.
         Окрім того, надані відеозаписи не містять доказу саме його відмови від проходження  огляду на стан сп'яніння. Так, на відео зафіксовано, що він погодився пройти огляд на стан сп'яніння не на місці за допомогою Драгера, а у медичному закладі відповідно до встановленого порядку та  був доставлений  поліцейськими до медичного закладу. Пройти огляд на стан сп?яніння у лікаря нарколога   він не відмовлявся, готовий був пройти такий огляд. Він не погоджувався  підписати  надану йому лікарем добровільну згоду на проведення  медичних процедур
         Зазначає, що відмова від підписання певних медичних документів, не є відмовою від самого огляду на стан сп'яніння. Вказує, що  саме лікар відмовився проводити його огляд без підписання такої згоди.
        В судовому  засіданні  ОСОБА_1 та його захисник адвокат Володарський  Вадим Леонідович  повністю підтримали доводи апеляційної скарги  та просили її задовольнити.
Представник Київської міської прокуратури  в судове засідання апеляційного суду повторно не з?явився, про день та час розгляду справи прокуратура повідомлена у встановленому порядку, участь свого представника в судовому засіданні не забезпечила, а тому суд вважає можливим розгляд справи у його відсутності.  
Заслухавши доповідь судді  Ратнікової В.М.,  пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають  частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та, накладаючи на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки 4 місяці 10 днів, суд першої інстанції  посилався на те, що оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, взаємозв`язок доказів та їх достатність, вважає, що  вина ОСОБА_1   у порушенні  вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, повторно протягом року,  за що передбачена відповідальність за  ч.2 ст. 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції  не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:
- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за  відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у  встановленому  порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з положеннями частин 2,3 ст. 266 КУпАП Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Отже, відмова водія від проходження огляду на стан, зокрема, алкогольного  сп`яніння,   є підставою для притягнення  його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності до вимог ст. 278 КУпАП, суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання, передбачені вказаною статтею, у тому числі і питання про те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР 1                       № 134715, складеного інспектором  взводу № 2, роти №3 батальйону №1 полку №2 УПП в м.Києві старшим лейтенантом поліції Войналович Д.Л., 22 вересня 2024 року, о 16 год. 55 хв., в м.Києві, на вул. Березняківська, 31, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Kia Niro», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів. Від медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 22 вересня 2024 року було виписане направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП КМНКЛ «Соціотерапія» з якого вбачається, що у результаті огляду поліцейським у водія ОСОБА_1 виявленні ознаки  сп`яніння: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці.
      Про те, що  ОСОБА_1  скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 130 КУпАП зазначено лише в довідці   інспектора  відділу адміністративної практики  Управління патрульної поліції у м.Києві  Наталії Миколаєнко від  30.09.2024 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 постановою  Дніпровського районного суду м.Києва від 06.03.20234 року визнано винним у вчиненні  адміністративного  порушення, передбаченого  ч.1 ст. 130 КУпАП ( справа №  755/1340/24 ). Просить суд  вчинене ОСОБА_1   22.09.2023 року  адміністративне  порушення розглядати за ч.2 ст. 130 КУпАП.  
           Як вбачається із нагрудної бодікамери працівника поліції, на запитання працівника поліції, чи вживав водій- ОСОБА_1 алкогольні напої, останній відповів, що ні ( зафіксований час на відео 16:54:45). На запитання працівника поліції, чи буде водій проходити огляд на стан сп'яніння, останній відповів, що ні( зафіксований час на відео 16:55:18).
          Працівник поліції повідомив, що у водія наявні ознаки алкогольного сп'яніння ( зафіксований час на відео 16:55:45).
          Працівник поліції повторно запитав у водія чи буде він проходити огляд на стан сп'яніння, на що останній відповів, що не буде ( зафіксований час на відео 16:56:02).
          Втретє, працівник поліції запропонував водію пройти огляд на стан сп'яніння за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі, на що водій відповів можемо проїхати в медичний заклад  (зафіксований час на відео 16:56:21). О 17 год. 00 хв водій погоджується проїхати до медичного закладу. 
         Водій ОСОБА_1 був доставлений поліцейськими до медичного закладу о 17 год. 25 хв,  погодився пройти огляд у лікаря нарколога (зафіксований час на відео 17:39:34). 
      Лікар нарколог зазначив, що для того, щоб розпочали огляд водію необхідно підписати письмову згоду, на що водій повідомив, що нічого підписувати не буде (17:39:40).Водій повідомив, що погоджується здати аналізи, однак нічого підписувати не буде ( зафіксований час на відео 17:40:05).
          Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що  якщо водій відмовляється підписати письмову згоду відносно нього буде складено протокол за відмову від проходження огляду на стан сп'яніння ( зафіксований час на відео 17:40:56).
           Водій повторно зазначив, що від проходження огляду не відмовляється, але підписувати нічого не буде ( 17:41:10).
            Водій втретє повідомив, що згоден проходити огляд, але не буде нічого підписувати ( 17:48:20).
             В подальшому працівники поліції склали адміністративний протокол відносно водія  ОСОБА_1   за ч. 1ст. 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апеляційної скарги                     ОСОБА_1 про те, що  його відмова від підписання добровільної згоди на проведення медичних обстежень у лікаря нарколога, не є відмовою від самого огляду на стан сп'яніння, з огляду на наступне.
Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів регламентовано розділом ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктами 7 та 14 в казаної Інструкції визначені випадки за якими проведення лабораторних досліджень біологічного середовища або крові є обов`язковим, це: на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини; якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами.
Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (пункти 8, 9 Інструкції).
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
В проведенні такого огляду в медичному закладі  йому було відмовлено з тих підстав, що він не погодився заповнювати та підписувати форму первинної облікової документації № 003-6/о " Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування, на проведення операції та знеболення і на придатність або участь учасників процесу" (далі- Форма).
Проте, наведеною нормою Інструкції не передбачений обов`язок особи, яка проходить огляд на стан алкогольного  сп`яніння у медичному закладі за направлення поліцейського,  заповнювати та підписувати вказану форму добровільної згоди .
За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акту медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку. Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив дану особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Кожний випадок огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я реєструється в журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 5) (пункти 15, 16,17, 19, 20, 21 Інструкції).
Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування, на проведення операції та знеболення є формою первинної облікової документації                            № 003-6/о, яка затверджена наказом МОЗ України № 110 від 14 лютого 2012 року. У відповідності з п. 2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003-6/о «Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення», затверджена наказом МОЗ України № 110 від 14 лютого 2012 року, заповнюється пацієнтом, який  особисто звернувся в заклад охорони здоров`я та дає згоду на проведення йому діагностики та лікування, у разі необхідності на оперативне втручання та знеболення. Це здійснюється у присутності лікуючого лікаря даного закладу охорони здоров`я.
Згідно з п. 5 Інструкції форму № 003-6/о можна використовувати в медичній карті амбулаторного хворого (форма № 025/о) або медичній карті стаціонарного хворого (форма № 003/о), що затверджені цим же наказом, а також у медичній карті переривання вагітності (форма № 003-1/о) та історії пологів (форма № 096/о), затверджених наказом МОЗ України № 184 від  26 липня 1999 року.
Однак, ОСОБА_1 не був пацієнтом, який звернувся до закладу охорони здоров`я для проведення діагностики та лікування, а був доставлений працівниками поліції за направленням на  проведення його огляду, як водія транспортного засобу, з метою виявлення стану алкогольного  сп`яніння, а тому ніщо не зобов`язувало його заповнювати цю форму і не надавало підстав лікарю відмовляти в проведенні вищевказаного огляду.
Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 134715 складений з порушенням вимог чинного законодавства, а ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку не відмовлявся і докази, які б доводили його винуватість у вчиненні даного правопорушення, відсутні.
За таких обставин, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи, що призвело до помилкового висновку щодо вини   ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
При цьому, із доводами апеляційних скарг щодо відсутності  доказів керування ОСОБА_1  транспортним засобом,  суд апеляційної інстанції не погоджується та вважає їх безпідставними, оскільки відеозапис із нагрудної боді камери працівника поліції  розпочинається із того, як ОСОБА_1 перебуває за кермом свого автомобіля, окрім того, під час всього періоду від пропозиції пройти огляд до складання протоколу про адміністративне правопорушення будь яких заперечень чи зауважень щодо того, що не він є водієм транспортного засобу ОСОБА_1 висловлено не було.
Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey,     п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З урахуванням наведеного, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року про притягнення   ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч.2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасуванню, а провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - закриттю за відсутністю в діях   ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого   ч.2 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
п о с т а н о в и в:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року.
Апеляційні скарги   ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1. ч.1. ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова   апеляційного суду  набирає законної сили  негайно після її  винесення, є остаточною  й оскарженню не підлягає.  
 
Суддя: