ПОСТАНОВА                                            
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                
 
12 березня 2025 року
м. Київ
 
справа № 175/4987/23
провадження № 61-8036св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
треті особи: служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Кім Ганни Володимирівни і виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року у складі судді 
Журавель Т. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., 
Никифоряка Л. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2023 року виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
 
Позов мотивований тим, що малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою матері ОСОБА_2 було влаштовано до Комунального закладу «Балаклійський центр соціальної підтримки дітей та сімей Балаклійської міської ради Харківської області». 10 червня 2021 року термін перебування дитини у закладі закінчився, проте не було будь-яких відомостей від його матері. У зв`язку з військовою агресією дитина була евакуйована на територію Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. У подальшому 
ОСОБА_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Наразі дитина перебуває в родині ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , забезпечена усім необхідним для її гармонійного розвитку, отримує батьківську любов та піклування.
 
Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання 
ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини на користь ОСОБА_3 .
 
У жовтні 2023 року  ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про припинення опіки над малолітньою дитиною і повернення дитини матері.
 
Зустрічний позов мотивований тим, що 17 березня 2021 року рішенням виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області 
ОСОБА_2 надано повну цивільну дієздатність, на підставі чого їй було надано строк три місяці для створення належних умов для проживання дитини та можливості забезпечувати її матеріально. Також зазначено, що термін перебування дитини у вказаному закладі нормативно не врегульований, у зв`язку з чим немає підстав вважати що ОСОБА_2 порушила будь-які вимоги законодавства та/або порядок перебування дитини у цьому закладі. Стосовно висновку органу опіки та піклування вважала, що його прийнято однобічно, оскільки він ґрунтується лише на доводах однієї сторони та не підтверджений жодними доказами. Служба у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області, а також керівництво центру мали інформацію щодо місцезнаходження ОСОБА_2 та її контактні дані 
і не були позбавлені можливості зв`язатися з нею. ОСОБА_2 неодноразово приїздила за місцем перебування дитини, намагалася побачити сина, привозила дитині речі, ліки, суміші для харчування та мала бажання забрати дитину. ОСОБА_2 тимчасово проживає в м. Харкові, де орендує житло, проте з квітня 2022 року вона перебуває під опікою прийомної сім`ї 
в Німеччині, де отримує соціально-педагогічний супровід. Таким чином, вона має можливість матеріально утримувати дитину та забезпечувати її усім необхідним для повноцінного розвитку і проживання на території Німеччини. Крім того, вважала, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та проведенням бойових дій дитині буде більш спокійно проживати за кордоном разом з матір`ю.
 
ОСОБА_2 просила припинити опіку, встановлену над ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , опікунами якого призначено ОСОБА_3 
і ОСОБА_4 ; повернути їй малолітнього сина, ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 
13 лютого 2024 року в задоволенні позову виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 відмовлено.
 
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
 
Припинено опіку, встановлену над ОСОБА_1 , опікунами якого призначено ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Повернено ОСОБА_2 її малолітнього сина ОСОБА_1 .
 
Рішення суду допущено до негайного виконання.
 
Рішення суду мотивоване тим, що  ОСОБА_2 бажає брати участь 
у вихованні дитини та спілкуванні з нею, хоче виправити свою поведінку та повернути сина, про що свідчать неодноразові письмові звернення 
ОСОБА_2 до служби у справах дітей. При цьому суд звернув увагу на те, що згідно з відповіддю від 25 серпня 2023 року № 74/11-62 представнику ОСОБА_2 не було надано інформації про фактичне місце проживання малолітнього сина з посиланням на те, що ця інформація є конфіденційною. ОСОБА_2 особисто прибула на засідання комісії, де виявила бажання повернути сина та забезпечити його усім необхідним. 
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є передчасним і таким, що суперечить інтересам її малолітнього сина, тому в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів слід відмовити. Відповідно, немає 
і підстав для продовження опіки над дитиною, тож необхідно повернути сина матері.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 і виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області залишено без задоволення.
 
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 
13 лютого 2024 року залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційні скарги без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновками суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг
 
28 травня 2024 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 
2024 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області задовольнити і відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .
 
Касаційна скарга мотивована тим, що начальник служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області особисто підтвердила суду, що за весь час перебування ОСОБА_1 у закладі його мати про дитину не піклувалась, із заявами про повернення дитини не зверталась. Останній раз ОСОБА_2 бачилась із сином у червні 2021 року, після цього не навідувала його. Із березня 2022 року малолітній ОСОБА_1 проживає у родині 
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . За місцем реєстрації ОСОБА_2 комісія встановила, що у будинку ніхто не проживає. Станом на час розгляду справи, ОСОБА_2 вагітна вдруге, доказів забезпечення житлом не надала, стабільного заробітку не має, у шлюбі не перебуває. Заявник вказує, що суди не врахували інтересів дитини, які мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування 
з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суди не вказали, які саме фактичні обставини справи свідчать про відсутність винної поведінки з боку відповідача. У матеріалах справи немає жодних доказів, які підтверджували 
б систематичне забезпечення або намір забезпечити з боку відповідача малолітнього ОСОБА_6 медичним наглядом, спілкуванням з ним, фізичним та моральним вихованням, навчанням за віком, розвитком, тощо. Саме відсутність таких активних дій, залишення дитини в центрі, відсутність турботи про неї навіть в умовах об?єктивної небезпеки для його життя 
і є ухиленням від виконання відповідачем батьківських обов?язків, і наявність такого ухилення відповідач не спростувала. Відмова в позові про позбавлення батьківських прав не є автоматичною підставою для повернення дитини без дослідження умов, створених для неї.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 вересня 
2021 року у справі № 459/3411/18, від 08 грудня 2021 року у справі 
№ 311/563/20, від 14 лютого 2024 року у справі № 332/1203/22, від 16 серпня 2021 року у справі № 750/6140/19, від 02 серпня 2021 року у справі 
№ 331/8310/15, від 04 вересня 2019 року у справі № 211/559/16-ц, 
від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17, від 26 квітня 2022 року у справі 
№ 520/8264/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 400/936/18, від 07 грудня 2022 року у справі № 742/710/19, від 26 вересня 2018 року у справі 
№ 724/743/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Також підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає порушення судами норм процесуального права, оскільки суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
30 травня 2024 року виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області задовольнити і відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог 
ОСОБА_2 .
 
Касаційна скарга мотивована тим, що сам лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. 
ОСОБА_2 з березня 2021 року і до початку розгляду справи в суді не вжила жодних заходів для розшуку та повернення свого сина. ОСОБА_2 не довела і не вказала на обставини, які підтверджували б її піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, лікування, турботу та створення безпечного середовища для дитини. З початком бойових дій на території України мати сама виїхала за кордон, залишивши дитину на території бойових дій. За час перебування дитини в центрі ОСОБА_2 лише три рази навідувала дитину, при цьому не виявляла бажання взяти дитину на руки, обійняти, побавитись із сином, не розуміла, як себе поводити 
з маленькою дитиною. Суд першої інстанції не врахував свідчення співробітника служби у справах дітей м. Балаклія. Апеляційний суд розглянув справу формально, порушивши гарантоване право позивача на об?єктивний 
і неупереджений розгляд справи в суді.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції 
в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі 
№ 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 755/3644/19, 
від 23 червня 2021 року у справі № 953/17837/19, від 28 липня 2021 року 
у справі № 554/9586/19, від 22 вересня 2021 року у справі № 640/12266/16-ц, від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, від 04 вересня 2019 року 
у справі № 211/559/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18, 
від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19, від 15 травня 2019 року 
у справі № 490/10338/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Також підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає порушення судами норм процесуального права, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази(пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Аргументи інших учасників справи
 
17 липня 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу представника 
ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року - без змін. 
 
Відзив мотивований тим, що жодного разу ні в розмовах із працівниками центру, ні в будь-якому іншому вигляді ОСОБА_2 не відмовлялась від дитини і не вважає його тягарем, як вказує позивач. Всі дії, вжиті нею для повернення сина, є тому підтвердженням. За весь час перебування дитини 
у центрі матір зв?язувалась із представниками центру, а також приїздила до сина та забезпечувала його матеріально, що виявлялось у переданні для дитини підгузків, суміші для годування, одягу, ліків тощо, і що спростовує факт самовільного залишення дитини матір?ю. Вказує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Оскаржувані судові рішення ухвалено 
з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. Суди належним чином встановили всі фактичні обставини справи і надали належну оцінку всім доказам, наявним 
в матеріалах справи. Зазначає, що у зв?язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України, проведенням бойових дій та частими обстрілами дитині буде більш спокійно проживати за кордоном разом з матір?ю, що буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.
 
01 вересня 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу представника 
ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року - без змін. 
 
Відзив мотивований тим, що за час перебування дитини у центрі матір зв?язувалась із представниками центру, а також приїздила до сина та забезпечувала його матеріально, що виявлялось у переданні для дитини підгузків, суміші для годування, одягу, ліків тощо, і що спростовує факт самовільного залишення дитини матір?ю. Аргументи щодо відсутності будь-якої інформації та повідомлень від матері щодо бажання забрати дитину, 
а також те, що ОСОБА_2 покинула дитину, є хибними і такими, що вводять суд в оману. Вказує, що факт заперечення заявником проти позову про позбавлення батьківських прав також є свідченням його інтересу до дитини (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 
07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) у справі «Хант проти України»). Звертає увагу на те, що у рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) вказано, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв?язків із сім?єю, крім випадків, коли сім?я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оскаржувані судові рішення ухвалено 
з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, суди врахували практику Верховного Суду.
 
04 жовтня 2024 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подала до Верховного Суду відповідь на відзив, яка мотивована тим, що доводи відзиву на касаційну скаргу не спростовують її обґрунтованості та підлягають відхиленню.
 
Рух касаційних скарг та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 
13 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 
30 квітня 2024 року та витребувано матеріали справи з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.
 
12 липня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 
13 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 
30 квітня 2024 року у справі.
 
Зупинено виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року, 
в частині повернення ОСОБА_2 її малолітнього сина - ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в іншій частині - зупинено дію вказаного судового рішення до закінчення касаційного провадження.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2024 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційних скарг, урахувавши аргументи, наведені 
у відзивах на касаційні скарги та у відповіді на відзив, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення 
з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи 
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 . Матір`ю записана ОСОБА_2 , батьком - ОСОБА_8 .
 
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 19 січня 2021 року № 00029253094, відомості про батька ОСОБА_1 записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. 
 
11 березня 2021 року ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_1 прийняті до Комунального закладу «Балаклійський центр соціальної підтримки дітей та сімей Балаклійської міської ради Харківської області» за направленням служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області 
у зв`язку з тим, що дитина перебуває у складних життєвих обставинах. 
 
Рішенням виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 17 березня 2021 року № 57 ОСОБА_2 надано повну цивільну дієздатність. 
 
За результатами засідання міждисциплінарної команди від 01 червня 
2021 року вирішено рекомендувати службі у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області продовжити термін перебування 
ОСОБА_1 до 10 грудня 2021 року. 
 
Рішенням виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 16 червня 2021 року № 148 вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина - ОСОБА_1 . Доручено службі у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та подати до Балаклійського районного суду Харківської області позовну заяву про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів. 
 
Згідно з листом директора Балаклійського центру соціальної підтримки дітей та сімей від 26 січня 2022 року № 32/01-07 ОСОБА_2 залишила дитину 
у віці 2 місяців і не скористалась можливістю бути поруч з сином, виховувати його та доглядати за ним. За весь час перебування дитини у закладі 
ОСОБА_2 відвідала сина лише три рази, останній візит - 01 липня 
2021 року. Під час зустрічей ОСОБА_2 не виявляла бажання взяти дитину на руки, обійняти, побавитися з сином і не розуміла, як себе з ним поводити. Практичний психолог комунального закладу Балаклійської міської ради зауважив, що у дитини спостерігається порушення емоційного стану, спричинене відсутністю прихильності до матері. 
 
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2023 року позовну заяву служби у справах дітей Балаклійської міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (справа № 610/1840/21) залишено без розгляду за заявою позивача. 
 
Згідно з відповіддю начальника Балаклійської міської військової адміністрації від 01 листопада 2023 року № 04-08/430 на запит адвоката Владислава Олійника щодо надання довідки про перебування м. Балаклії в тимчасовій окупації та зоні бойових дій, відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за 
№ 1668/39004, м. Балаклія Ізюмського району Харківської області з 24 лютого 2022 року до 02 березня 2022 року перебувало на території активних бойових дій, з 02 березня 2022 року до 11 вересня 2022 року перебувало в окупації та 
з 11 вересня 2022 року перебуває на території можливих бойових дій.
 
Згідно з листом голови Новоолександрівської сільської ради від 12 березня 2022 року № 388/2-13 з м. Балаклія на територію Новоолександрівської сільської ради були евакуйовані 10 дітей з Комунального закладу «Балаклійський центр підтримки дітей та сімей Балаклійської міської ради Харківської області». Діти евакуйовані без супроводу працівників комунального закладу і тимчасово влаштовані в родину мешканця 
с. Новоолександрівка. Враховуючи умови воєнного стану, діти будуть переміщені в більш безпечні райони, а саме до Івано-Франківської області. 
 
Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради від 12 березня 2022 року № 04-ТВ діти, зокрема, ОСОБА_1 , тимчасово влаштовані до родини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
 
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з 14 листопада 2014 року. 
 
ОСОБА_3 рекомендована до включення до Єдиного банку даних потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків та батьків-вихователів як потенційного опікуна, що підтверджується рекомендацією від 30 січня 2023 року.
 
У період з 21 до 28 червня 2022 року Подружжя ОСОБА_9 пройшли курс підготовки з питань виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та отримали рекомендації щодо можливості стати кандидатами в усиновлювачі, що підтверджується довідкою від 04 липня 
2022 року № 118/2022, виданою тренінговим центром Дніпровського обласного центру соціальних служб. 
 
Відповідно до акта обстеження умов проживання від 12 березня 2022 року 
у будинку АДРЕСА_1 зроблений ремонт, будинок у хорошому стані, є всі умови для розміщення та проживання дітей. 
За цією адресою проживають ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , сім`я дружна, доброзичлива. 
 
Згідно з актом про факт передання дитини від 18 березня 2022 року 
ОСОБА_1 був переданий ОСОБА_3 службою у справах дітей Новоолександрівської сільської ради в особі начальника ОСОБА_10 .
 
Згідно з розпорядженням сільського голови Новоолександрівської сільської ради від 15 березня 2022 року № 73-р у зв`язку з тим, що у малолітніх дітей: ОСОБА_1 і ОСОБА_11 погіршився стан здоров`я, їх перевезення до Івано-Франківської області скасовується і переноситься на інший час, після їх одужання. 
 
19 грудня 2022 року начальник служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради, в присутності фахівця із соціальної роботи Новоолександрівської сільської ради ОСОБА_14 склав акт про виявлення дитини, яка залишилася без батьківського піклування, переміщеної 
з території, яка розташована в районі проведення воєнних (бойових) дій, або батьки якої перебувають на територіях, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)/тимчасово окупованій території, відповідно до якого 18 березня 2022 року була виявлена дитина - ОСОБА_1 , який залишився без батьківського піклування. 
 
19 жовтня 2022 року і 04 січня 2023 року начальник служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради направив запити щодо можливого місця проживання матері ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
 
На запит від 19 жовтня 2022 року надійшла відповідь ВП № 9 ДРУП ГУНП 
в Дніпропетровській області № 43.9-11762, відповідно до якої інформації про місце знаходження ОСОБА_2 на території обслуговування відділення поліції № 9 отримано не було, встановити її місце проживання не виявилося можливим. 
 
Згідно з відповіддю служби у справах дітей Балаклійської міської ради Харківської області від 18 січня 2023 року № 32/01-16 фактичне місце перебування ОСОБА_2 невідоме. Вона не зверталася до служби 
у справах дітей Балаклійської міської ради з будь-якими заявами, не телефонувала, життям, здоров`ям, розвитком та долею дитини не цікавилась. Служба у справах Балаклійської міської ради дітей здійснила комісійний виїзд за місцем реєстрації ОСОБА_2 та встановила, що у будинку ніхто не проживає, подвір`я у занедбаному стані, заросло бур`янами. Зі слів сусідів, ОСОБА_2 відсутня за адресою реєстрації більше трьох років. Також повідомлено, що відомостей про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної чи кримінальної відповідальності у службі у справах дітей Балаклійської міської ради немає.
 
У зв`язку з тим що фактичне місце перебування ОСОБА_2 невідоме, рішенням виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради від 
15 лютого 2023 року № 13 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, з метою соціального захисту дитини та реалізації його права на сімейне виховання.
 
Також рішенням виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради від 15 лютого 2023 року № 17 призначено ОСОБА_3 і ОСОБА_4 опікунами над малолітнім ОСОБА_1 , що має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 
 
Рішенням виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради від 
05 липня 2023 року № 156 вирішено подати позовну заяву про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у зв`язку з тим, що вона до служби у справах дітей не зверталася та не цікавилася місцем перебування, життям і станом здоров`я сина ОСОБА_1 . 
 
Листом від 08 серпня 2023 року № 739/01-16 служба у справах дітей Балаклійської міської ради повідомила ОСОБА_2 , що рішенням виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради від 15 лютого 2023 року № 13 ОСОБА_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З приводу повернення сина та вирішення питання щодо його подальшої долі рекомендовано звертатися до служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради.
 
22 серпня 2023 року представник ОСОБА_2 звернулася до служби 
у справах дітей Новоолександрівської сільської ради з адвокатським запитом № 151/11-2 щодо надання інформації стосовно фактичного місця знаходження малолітнього ОСОБА_1 .
 
24 серпня 2023 року ОСОБА_2 надіслала на адресу служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради заяву, в якій просила надати інформацію стосовно фактичного місця знаходження малолітнього сина ОСОБА_1 , надати можливість побачитися із сином, надати роз`яснення стосовно того, яким чином буде відбуватися повернення сина, список документів, які треба надати до служби у справах дітей, та інформацію щодо часових меж вирішення цього питання.
 
У відповідь на адвокатський запит від 22 серпня 2023 року № 151/11-2, служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради надала відповідь від 25 серпня 2023 року № 74/11-62, згідно з якою фактичним місцем перебування дитини є фактичне місце проживання фізичних осіб, до яких тимчасово влаштовано ОСОБА_1 , проте ця інформація згідно із Законом України «Про захист персональних даних» є конфіденційною. 
 
05 вересня 2023 року ОСОБА_2 особисто звернулася до служби у справах дітей Новоолександрівської сільської ради із заявою про надання інформації про місце перебування (місце проживання) ОСОБА_1 та щодо осіб, до яких його влаштовано. Також у заяві вона виявила бажання, щоб їй повернули сина.
 
05 вересня 2023 року проведено засідання комісії, на якому розглянуто заяву ОСОБА_2 про повернення дитини. Згідно з витягом з протоколу засідання комісії з питань захисту дітей на території Новоолександрівської сільської ради від 05 вересня 2023 року № 10 ОСОБА_2 особисто прибула на засідання разом з адвокатом та пояснила, що вона прибула з Німеччини, куди збирається повернутися разом із сином. Також зазначила, що наразі вона не працює та не навчається, проте отримує соціальну допомогу. 
 
Згідно з відповіддю центру зайнятості, переклад якої посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н. А., ОСОБА_2 отримувала загальну місячну допомогу за період з січня 
2024 року до травня 2024 року у розмірі 658,71 євро, а за період із червня 
2024 року до жовтня 2024 року місячна сума виплат становить 5 363,00 євро. Допомога виплачується щомісяця авансом, додаткова допомога для майбутніх матерів буде надаватися до 31 травня 2024 року.
 
Відповідно до листів управління у справах молоді Німеччини, переклад яких посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Корнєєнковою Н. О., ОСОБА_2 зареєстрована в реєстрі за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, ОСОБА_2 отримує соціально-педагогічний супровід та перебуває під опікою з квітня 2022 року через відповідальне управління у справах молоді. Що стосується її можливого возз`єднання з дитиною, то вона отримає підтримку, зокрема, в облаштуванні власної житлової площі та забезпечення засобами для існування. 
 
Крім того, в матеріалах справи є переклад листа ОСОБА_12 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н. А., в якому він зазначив, що його родина прийняла ОСОБА_13 
у квітні 2022 року, і наразі усі ставляться до неї як до члена сім`ї. Родина ОСОБА_12 рада, що ОСОБА_13 бере з собою сина, у них достатньо місця для обох. Також зазначив, що буде продовжувати надавати їй всю можливу підтримку під час перебування ОСОБА_13 у Німеччині, це стосується 
і того випадку, якщо їй доведеться шукати власну квартиру.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.
 
Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів
 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
 
Згідно з частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 
 
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 
20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист 
і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права 
й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
 
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
 
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
 
Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
 
У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
 
Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
 
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину 
з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
 
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
 
Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено 
в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі 
№ 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 
25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року 
у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.
 
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява 
№ 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, і залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
 
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 
2008 року у справі «Савіни проти України»).
 
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини 
у діях батьків.
 
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог 
і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача.
 
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, зокрема того, що позивач не надав достатніх, належних і допустимих доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення 
ОСОБА_2 батьківських прав, свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками щодо малолітнього сина, а також з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, що відповідатиме основним інтересам дитини, зокрема збереженню її зв`язку з рідною матір`ю.
 
Суди також взяли до уваги, що ОСОБА_2 бажає спілкуватися із сином та заперечує проти позбавлення батьківських прав.
 
Крім того, суди попередніх інстанцій відповідно до приписів частини шостої статті 19 СК України обґрунтовано не погодились з рішенням виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 16 червня 
2021 року № 148 про затвердження висновку стосовно доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_1 , оскільки він не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, не містить відомостей, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків. Орган опіки та піклування не надав оцінки причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. 
 
Розглядаючи цей спір в частині вимог про позбавлення батьківських прав, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні 
й обґрунтовані судові рішення, які відповідають нормам матеріального та процесуального права.
 
Також правильним є висновок судів першої і апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів, як похідних.
 
Аргументів щодо неправильності оскаржуваних судових рішень в цій частині касаційні скарги не містять.
 
У зв?язку із цим колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 
13 лютого 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 
30 квітня 2024 року в частині вирішення позовних вимог виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
 
Щодо зустрічних позовних вимог про припинення опіки та повернення дитини матері
 
Положеннями статті 50 СК України передбачено, що опіка, піклування над дитиною припиняються у випадках, встановлених Цивільним кодексом України.
 
Згідно із статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
 
Відповідно до частини третьої статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
 
Згідно із статтею 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.Суд може відмовити 
у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.
 
Відповідно до частини третьої статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Положення частин першої - третьої цієї статті застосовуються до відібрання дитини від інших осіб, з якими вона проживає.
 
Відмовивши в позові про позбавлення батьківських прав, суди не встановили, що відібрання дитини буде суперечити її інтересам.
 
Аргументи касаційної скарги ОСОБА_3 про протиправне відібрання в неї, як опікуна, дитини з тих підстав, що ОСОБА_2 не виявляла інтересу до сина, не навідувала і не забезпечувала одягом та харчуванням, 
є безпідставними, оскільки за обставин цієї справи суди встановили відсутність винної поведінки ОСОБА_2 у свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками, які б безумовно свідчили про її злісне ухилення від виховання сина чи негативного впливу на дитину. ОСОБА_2 бажає брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з ним, хоче виправити свою поведінку та повернути сина, про що свідчать неодноразові її письмові звернення до служби у справах дітей.Воз?єднання сина з біологічною матір?ю буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.
 
Також є безпідставними аргументи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 не забезпечена житлом та не має доходу, оскільки такі спростовуються листами управління у справах молоді Німеччини та відповіддю центру зайнятості Німеччини. 
 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦК України опіка припиняється у разі передачі малолітньої особи батькам (усиновлювачам).
 
У зв?язку із тим що суди зробили правильний висновок про відмову 
в задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтованим 
є висновок про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про припинення опіки та повернення дитини, оскільки за обставин цієї справи немає підстав для продовження опіки над дитиною, 
у зв?язку з чим є необхідність повернути дитину його рідній матері, що буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, яка не повинна бути розлучена 
з біологічними батьками, що є крайньою мірою.
 
Висновки за результатом розгляду касаційних скарг
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, арішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.
 
З огляду на те що Верховний Суд залишає касаційні скарги без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги представника ОСОБА_3 - адвоката Кім Ганни Володимирівни і виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 
13 лютого 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 
30 квітня 2024 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року, 
в частині повернення ОСОБА_2 її малолітнього сина - ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в іншій частині - поновити дію вказаного судового рішення.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська    	
Судді: 	А. Ю. Зайцев    	
 	Є. В. Коротенко    	
 	В. М. Коротун    	
 	М. Ю. Тітов