УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 лютого2025 року
м. Київ
справа № 140/3303/18
провадження № 51-6590 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого        ОСОБА_1 ,
суддів                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2025 року щодо останнього,
встановив:
Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року  ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк одинадцять років із конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ст. 72 КК України в строк відбуття основного покарання ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 грудня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 продовжено до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 днів з дня ухвалення вироку. 
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2025 року вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року змінено.
Зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 03 грудня 2018 року по 25 вересня 2023 року та з 05 лютого 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі, а також з 26 вересня 2023 року по 04 лютого 2024 року, як частину відбутого покарання.
В решті вирок залишено без змін.
За вироком суду   ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 23 серпня 2018 року, близько 11 год, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, прийшов до місця проживання своєї родички ОСОБА_6 , яка є одинокою особою похилого віку, за адресою: АДРЕСА_1 та постукав у двері, після чого остання відкрила двері, а ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, здійснив напад на ОСОБА_6 , схопивши її за шию, таким чином проникнув у житло. Утримуючи ОСОБА_6 за шию ОСОБА_5 повів її у кімнату будинку, штовхнув на ліжко та почав застосовувати фізичне насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я, а саме частково знявши хустку з голови, став душити потерпілу, після чого помістив вказану хустку у ротову порожнину та здушуючи руками обличчя і область живота, вимагав віддати йому грошові кошти. В результаті вказаних дій ОСОБА_6 отримала легкі тілесні ушкодження. Крім цього, перебуваючи під дією застосованого ОСОБА_5 психічного та фізичного насильства, яке потерпіла сприймала як небезпечне для свого життя та здоров`я, ОСОБА_6 на вимогу останнього показала, де у будинку знаходяться грошові кошти. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 зайшов разом із потерпілою у житлову кімнату та відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 4 800 грн, які знаходилися під лінолеумом, чим спричинив ОСОБА_6 майнової шкоди на вказану суму, після чого зник з місця події. 
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження. 
В обґрунтування зазначає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується неналежними та недопустимими доказами. Крім цього стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги інші докази, які свідчать про те, що засуджений не вчиняв жодних протиправних дій щодо потерпілої, а тому, на думку захисника, вина ОСОБА_5 не є доведеною «поза розумним сумнівом», що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно з ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Статею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.
Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості  ОСОБА_5  у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу. 
Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість    ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, зокрема, на підставі: 
 - показань потерпілої ОСОБА_6 , яка під час допиту слідчим суддею місцевого суду вказала про те, що вранці онук її сестри ОСОБА_7 постукав у двері, після чого вона зняла клямку, а ОСОБА_8 в цей час різко відчинив двері, схопив за плечі, закрутив руку за плече та потягнув всередину будинку, зачинивши двері на клямку зсередини та вимагаючи віддати йому гроші. Потім ОСОБА_5 стягнув з її голови хустину та замотав навкруг шиї, запхнувши частину цієї хустини їй в рот, після чого вона почала задихатися і просити аби ОСОБА_8 її відпустив. Коли ОСОБА_5 відпустив її, вона віддала йому грошові кошти в сумі 4 800 грн, однак ОСОБА_8 став вимагати ще. Побоюючись за своє життя, вона обманом повідомила про наявність захованих в сараї грошей та тим часом, поки ОСОБА_5 пішов їх шукати, вийшла з хати і направилася до сусідки ОСОБА_9 , де розповіла про напад; 
 - показань свідка ОСОБА_10 , яка є сусідкою потерпілої, згідно яких 23 серпня 2018 року, приблизно о 13 год 20 хв., вона прийшла до ОСОБА_11 та побачила напівроздягнену ОСОБА_6 , яка лежала на ліжку, плакала і мала тілесні ушкодження на обличчі. Потім вона розповіла про те, що приїхав її онук ОСОБА_7 , який шляхом застосування фізичного насилля забрав наявні у неї грошові кошти;
 - показань свідка  ОСОБА_11 про те, що 23 серпня 2018 року, після 13 год, до її будинку прийшла напівроздягнена ОСОБА_12 , яка мала тілесні ушкодження на обличчі та шиї і розповіла, що її побив син племінниці ОСОБА_8 та забрав гроші у сумі 4 800 грн. Після цього вона викликала швидку допомогу, потім приїхала поліція, представники прокуратури та сільський голова. Крім цього, ОСОБА_6 розповідала всім присутнім про обставини вчинення ОСОБА_5 злочину щодо неї;
 - показань свідка ОСОБА_13 , з яких слідує, що до неї звернулися ОСОБА_6 та її племінники ОСОБА_14 , яка є матір`ю ОСОБА_5 , а також ОСОБА_15 , щоб засвідчити підпис потерпілої на вже надрукованій заздалегідь заяві. Прочитавши в голос для ОСОБА_6 текст вказаної заяви, остання здійснила підпис на ній, у зв`язку з чим вона засвідчила заяву потерпілої; 
 - висновку експерта № 128 від 25 вересня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження;
 - показань судово-медичного експерта ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що у  ОСОБА_6 була виявлена значна кількість синців від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, а тому версії сторони захисту про падіння потерпілої з висоти власного зросту, чи з щабель драбини, чи на сходи не відповідають характеру та розміру отриманих тілесних ушкоджень; 
 - протоколу огляду місця події від 28 серпня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_5 добровільно видав грошові кошти в сумі 4 800 грн, при цьому повідомив, що викрав їх у ОСОБА_6 ;
 - протоколу огляду місця події від 23 серпня 2018 року, згідно якого ОСОБА_6 , перебуваючи в палаті № 6 Немирівської ЦРЛ добровільно, в присутності понятих, видала працівникам поліції хустку, якою ОСОБА_5 її душив;
 - протоколу проведення слідчого експерименту з відеозаписом та фототаблицею від 28 серпня 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_6 , з якого слідує, що остання в присутності понятих детально повідомила про обставини нападу на неї ОСОБА_5 .
Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, місцевий суд дійшов висновку, що вказані докази у їх сукупності є достатніми та взаємопов`язаними для доведення поза розумним сумнівом винуватості  ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 187 КК України.
Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги показання ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, надані безпосередньо під час судового засідання та заздалегідь надруковану родичами обвинуваченого заяву від імені потерпілої щодо відсутності будь-яких претензій з її боку до ОСОБА_5 , оскільки досліджені під час судового розгляду докази, а саме послідовно викладені показання ОСОБА_6 під час її допиту слідчим суддею місцевого суду, протокол слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_6 , висновки                 судово-медичної експертизи, показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , заява потерпілої ОСОБА_6 до Немирівського відділу поліції, медичні документи на ім`я потерпілої та фотознімки ОСОБА_6 із видимими тілесними ушкодженнями узгоджуються як між собою, так і з викладеними обставинами справи.
Як убачається з копії актового запису про смерть № 52 від 24 лютого 2021 року, виданого Немирівським РВ ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), потерпіла ОСОБА_6 , 1927 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 94 років.
Таким чином, доводи касаційної скарги щодо покладення судом в основу оскаржуваного судового рішення неналежних та недопустимих доказів є безпідставними.
Не погодившись із вироком суду  ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.
За приписами статей 370, 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд дійшов належних висновків про відсутність підстав для їх задоволення, при цьому, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, проаналізував доводи апеляційної скарги, які, здебільшого, аналогічні доводам касаційної скарги захисника  ОСОБА_4 , належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді, з наведенням відповідних мотивів прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
Так, суд апеляційної інстанції спростував доводи ОСОБА_5 щодо недопустимості в якості доказу протоколу проведення слідчого експерименту від 28 серпня 2018 року за участю ОСОБА_6 та вказав, що у матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б свідчили про порушення прав чи свобод обвинуваченого, або про схиляння чи тиск з боку прокурора на потерпілу з метою надання неправдивих відомостей щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 . Разом з цим, судом було встановлено, що відомості, які зафіксовані у протоколі слідчого експерименту не суперечать показанням, які надані потерпілою під час допиту слідчим суддею, а також узгоджуються з показаннями інших учасників кримінального провадження та не містять істотних суперечностей. Крім цього, у матеріалах провадження відсутні будь-які заяви від ОСОБА_6 щодо здійснення на неї тиску правоохоронними органами. 
Також не знайшли свого підтвердження доводи скарги щодо недопустимості протоколу слідчого експерименту у зв`язку з тим, що відеозапис не є безперервним, оскільки як зазначив апеляційний суд, вказаним відеозаписом було зафіксовано весь необхідний перебіг слідчої дії, а факт ненадання суду безперервного відеозапису не змінює відомостей та даних у тій частині, які були надані для дослідження, та які узгоджуються з іншими доказами у справі в їх сукупності. При цьому, за правилами ст. 240 КПК України, слідчий експеримент не передбачає проведення обов`язкової відеофіксації. 
Крім того, судом апеляційної інстанції не було взято до уваги твердження обвинуваченого стосовно визнання недопустимим протоколу огляду місця події від 23  серпня 2018 року, оскільки вказаний протокол складено уповноваженою на те особою в присутності понятих, сам огляд проведено відповідно до вимог статті 237 КПК України, а тому ОСОБА_5 не наведено достатніх підстав для визнання такого доказу недопустимим, а лише перераховано порушення вимог КПК України, які, на його думку, були допущені при проведенні відповідної слідчої дії.
Апеляційний суд належним чином перевірив доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 та спростував його посилання щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону допущених, на його думку, під час дослідження доказів та при їх оцінці судом першої інстанції.
Водночас, слід зазначити, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Вказане положення становить підґрунтя для регламентації цього принципу в національному законодавстві.
Згідно із ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Цей конституційний принцип презумпції невинуватості майже аналогічно закріплено безпосередньо в тексті закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 2 КК України), а також відображено у кримінальному процесуальному законі (ст. 7 та ч. 1 ст. 17 КПК України). Отже, згідно з чинним законодавством винуватість особи може бути встановлено лише обвинувальним вироком суду.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди під час оцінки доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
При цьому обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
В оскаржуваних рішеннях судами першої і апеляційної інстанцій наведено переконливі аргументи, чому вони визнали обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом, та чому не взяли до уваги те пояснення події, що надала сторона захисту.
Цей стандарт у цьому кримінальному провадженні, на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд погоджується з висновками судів та вважає, що у цьому кримінальному провадженні було дотримано принцип презумпції невинуватості, а сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом допустимими й достатніми доказами винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано не послався у вироку на висновок експерта № 675 від 18 грудня 2018 року, який стосується молекулярно-генетичного дослідження двох недопалків сигарет, на яких були виявлені генетичні ознаки, що належать невстановленій особі чоловічої статі, оскільки вказаний доказ не має значення до кримінального провадження, а саме до обставин, що підлягають доказуванню, тому доводи касаційної скарги в цій частині є неспроможними.
Крім цього, судом апеляційної інстанції було перевірено відомості апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження стосовно нього працівниками Немирівського ВП ГУНП в Вінницькій області, а також прокурором Немирівської місцевої прокуратури.
Так, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 квітня 2024 року було задоволено клопотання прокурора та доручено 4-ому слідчому відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Хмельницький, провести перевірку зазначених вище обвинуваченим ОСОБА_5 обставин щодо застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження.
У подальшому постановою старшого слідчого в особливо важливих справах 4-го слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62024240040000118 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 373 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.
Верховний Суд вважає, що вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено. 
З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника  ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 02 травня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 15 січня 2025 року щодо останнього. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                               ОСОБА_3