ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 р. 	Справа № 520/19329/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022  по справі № 520/19329/24
за позовом  ОСОБА_1  
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ,   Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив:
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 28 травня 2024 року за №204050007778;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01 вересня 1983 року по 07 липня 2000 року, призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 28 травня 2024 року на підставі ЗУ “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 28.05.2024 року №204050007778.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.05.2024 року про призначення пенсії та при вирішенні питання зарахувати до його страхового стажу періоди роботи з 01 вересня 1983 року по 07 липня 2000 року.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилаючись на п.2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, виправлені відомості про роботу: про переведення на іншу роботу: про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. За доданими документами до страхового стажу не зараховано, відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 30.12.1982, період роботи в колгоспі з 01.09.1983 по 07.07.2000, на підставі показань двох свідків, які знали заявника по спільній з ним роботі в колгоспі. Згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 23.07.1981- ОСОБА_2 , записи про роботу в колгоспі з 23.07.1981 по 15.03.1985 та з 27.12.1989 по 08.02.2000- внесено з порушенням Інструкції ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, а саме відсутні підстави звільнення зазначених періодів, відомості про відпрацьовані дні та встановлений мінімум в графі 6 трудової книжки внесені з неповною підставою (відсутня назва документа, дата та номер), відсутні відомості про перейменування колгоспу. Згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 01.09.1983, свідка ОСОБА_3 запис про роботу в колгоспі з рі.09.1983 (відсутнє звільнення), з 26.09.1986 по 29.02.2000 також внесено з порушенням Інструкції ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, а саме відсутня підстава звільнення, відомості про відпрацьовані дні та встановлений мінімум в графі 6 трудової книжки внесені з неповною підставою (відсутня назва документу, його номер та дата), відсутні відомості про перейменування колгоспу. Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії від 21.05.2024 та дандми, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж Позивача становить 06 років 11 місяців 09 днів, що є недостатнім для права на пенсію. На підставі виицевикладеного, вважає, що підстави для здійснення призначення пенсії по інвалідності з врахуванням ст. 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в Головного управління Пенсійного фонду України в Рівенській області відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.05.2024 року звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
З 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 р. №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за № 339/35961. За правилами екстериторіальності Головного управління Пенсійного фонду України Пенсійного фонду України в Рівненській області визначене для її розгляду.
Зазначена заява була опрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Рівненській області, згідно п.4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058 затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 15.11.2005 р. №22-1.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 204050007778 від 28.05.2024 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, в зв`язку з тим, що у позивача відсутній страховий стаж необхідної тривалості.
Так, зокрема, до страхового стажу не зараховано:
- відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 30.12.1982, період роботи в колгоспі з 01.09.1983 по 07.07.2000, на підставі показань двох свідків, які знали заявника по спільній з ним роботі в колгоспі.
- згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 23.07.1981- ОСОБА_2 , записи про роботу в колгоспі з 23.07.1981 по 15.03.1985 та з 27.12.1989 по 08.02.2000 - внесено з порушенням Інструкції ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, а саме відсутні підстави звільнення зазначених періодів, відомості про відпрацьовані дні та встановлений мінімум в графі 6 трудової книжки внесені з неповною підставою (відсутня назва документа, дата та номер), відсутні відомості про перейменування колгоспу.
Згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 01.09.1983, свідка ОСОБА_4 запис про роботу в колгоспі з 01.09.1983 (відсутнє звільнення), з 26.09.1986 по 29.02.2000 також внесено з порушенням Інструкції ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, а саме відсутня підстава звільнення, відомості про відпрацьовані дні та встановлений мінімум в графі 6 трудової книжки внесені з неповною підставою (відсутня назва документу, його номер та дата), відсутні відомості про перейменування колгоспу.
Позивач, вважаючи, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 28 травня 2024 року за №204050007778 протиправним, звернувся з позовом до адміністративного суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 28.05.2024 року №204050007778, його скасування та зобов`язання Головне управління Пенсійного Фонду України у Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.05.2024 року про призначення пенсії та при вирішенні питання зарахувати до його страхового стажу періоди роботи з 01 вересня 1983 року по 07 липня 2000 року.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-1V (надалі за текстом - Закон № 1058).
Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України “Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)” № 137-V 14 вересня 2006 року визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.
Статтею 5 Закону № 1058 передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Виключно цим Законом визначаються коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Статтею 24 Закону № 1058 встановлено, що страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Згідно з ч. 2, ч. 4 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Статтею 32 Закону №1058, визначено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:
Для осіб з інвалідністю II та III груп:
від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;
від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;
від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;
від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;
від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;
від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;
від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;
від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;
від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;
від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;
від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;
від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;
від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Так, позивачу на момент звернення виповнилося 61 рік, що вбачається з паспортних даних ОСОБА_1 1962 року народження.
Основною умовою визначення права на пенсію по інвалідності по досягненню 61 років є наявність страхового стажу — 15 років.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - па підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно зі статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, п.п. 1, 2. 27 “Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
02.08.1993 Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637.
Судовим розглядом встановлено, що трудові книжки позивача містять записи про спірні період роботи.
Під час розгляду справи на підставі трудових книжок позивача, що позивач працював:
З 01.09.1983 року по 1996 рік робота в колгоспі ім. Кірова Ізюмського району Харківської області на посаді тракториста;
З 1996 по 21.06.1996 року робота на посаді завідуючого МТФ №2;
З 21.06.1998 року по 17.05.1999 переведений на пилораму;
З 17.05.1999 року по 07.07.2000 року переведений слюсарем вбр№2.
Суд зазначає, що розбіжності чи невідповідності даних, які містяться у трудовій книжці, довідці про підтвердження наявного трудового стажу, могли бути перевірені органом, що призначає пенсію, оскільки такий орган має право вимагати від підприємств, установ та організацій надання підтверджуючих документів в порядку ч.3 ст.44 Закону України “ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Виходячи з вищевикладеного, судова колегія звертає увагу, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період її роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відтак, враховуючи викладене, відповідач приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу та не зарахування до стажу роботи періоди роботи з 01 вересня 1983 року по 07 липня 2000 року не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття вказаного рішення, з огляду на що воно є необґрунтованим, отже підлягає скасуванню.
Крім того, враховуючи, що відповідачем в даному випадку стаж позивача, який дає право на призначення пенсії не обраховувався, а суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції та на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вийшовши за межі позовних вимог, задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.05.2024 року про призначення пенсії та при вирішенні питання зарахувати до його страхового стажу періоди роботи: періоди роботи з 01 вересня 1983 року по 07 липня 2000 року.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі №520/19329/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Л.В. Любчич