Справа № 161/10565/24 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1149/24  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
27 грудня 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,   
суддів - Бовчалюк З. А., >Киці С. І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2024 року,
В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 14 січня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 74455783 на суму 14 562,00 гривень. 
21 січня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5413648 на суму 4 500,00 гривень. 
29 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 68857 на суму 4 000,00 гривень.
04 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 02628-01/2022 на суму 2 000,00 гривень. 
30 січня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 28859-01/2022 на суму 1 400,00 гривень. 
16 січня 2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 223565 на суму 2 000,00 гривень. 
ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за всіма кредитними договорами на підставі договорів факторингу. Всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання зі сплати заборгованості. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ", ні на рахунки попередніх кредиторів.
Оскільки відповідач своїх зобов`язань не виконав, тому має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" у загальній сумі 63350,02 грн, яку позивач просив стягнути по кожному кредитному договору.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2024 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»: 29 649,62 гривень заборгованості за договором позики № 74455783 від 14 січня 2022 року, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу – 14 562,00 гривень, сума заборгованості за відсотками – 15 087,62 гривень; 11 740,00 гривень заборгованості за кредитним договором № 5413648 від 21 січня 2022 року, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу – 4 500,00 гривень, сума заборгованості за відсотками – 7 240,00 гривень; 8 800,00 гривень заборгованості за кредитним договором № 68857 від 29 січня 2022 року, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу – 4 000,00 гривень, сума заборгованості за відсотками – 4 200,00 гривень, сума заборгованості за комісією – 600,00 гривень; 5 450,00 гривень заборгованості за кредитним договором № 02628-01/2022 від 04 січня 2022 року, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу – 2 000,00 гривень, сума заборгованості за відсотками – 3 450,00 гривень; 4 418,40 гривень заборгованості за кредитним договором № 28859-01/2022 від 30 січня 2022 року, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу – 1 400,00 гривень, сума заборгованості за відсотками – 3 018,40 гривень; 3 292,00 гривень заборгованості за кредитним договором № 223565 від 16 січня 2022 року, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу – 2000,00 гривень, сума заборгованості за відсотками – 1 292,00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 гривень.
Не погодившись із даним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які би свідчили про укладення спірних договорів та виникнення між ними будь-яких правовідносин. Не надав жодного доказу, які би доводили його твердження щодо передання первісними кредитодавцями відповідачу грошових коштів як кредиту, первинних бухгалтерських та платіжних документів, а також доказів щодо наявності у відповідача на момент пред`явлення позову непогашеної (несписаної) заборгованості перед кредитором. Зазначає, що позивач як кредитор та особа, яка вимагає повернення кредитних коштів, повинен надати докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Крім того, покликався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, судом в ухвалах про закриття підготовчого провадження у даній справі та призначенні справи до судового розгляду було вказано на обов`язковість явки учасників справи та їх представників, у всі без винятку, судові засідання з метою надання особистих пояснень. Однак, сторони до суду не з`явились. При цьому, суду у зв`язку з неявкою позивача, участь якого судом визнана обов`язковою для дачі особистих пояснень, слід було залишити позов без розгляду на підставі ч. 5 ст. 207 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначило, що вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними. Надані первісними кредиторами додаткові докази були долучені до матеріалів справи. Предметом спору у цій справі є захист порушеного права ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке полягає у невиконанні відповідачем зобов`язань за відповідними договорами, шляхом стягнення заборгованості за ними, а не визнання цих договорів недійсними чи їх розірвання на підставі істотного порушення їх умов. Посилання відповідача на те, що позивач не надав доказів отримання ним кредитних коштів від первісних кредиторів, є безпідставним, оскільки такий факт підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про перерахування коштів та вищевказаними договорами, які є дійсними в силу презумпції правомірності правочину. Відповідач, маючи доступ до свого рахунку, не надав доказів відсутності надходження коштів від кредиторів. Вказує також, що доказом переходу прав за зобов`язаннями до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. Розрахунок заборгованості за кредитними договорами здійснено правильно. Суд першої інстанції не допустив порушення норм матеріального та процесуального права, справа розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань та неспростування ним суми заборгованості перед позивачем.
Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може погодитися в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до пункту шостого частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Надаючи правову оцінку кредитним договорам, колегія суддів зазначає наступне.
Позивач указував, що 14 січня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 74455783. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало ОСОБА_1 на умовах строковості, зворотності, платності позику в сумі 14 562,00 гривень. Позика надана на строк 64 днів, процентна ставка (базова) – 1,6 % на день. Відповідно до умов даного договору позивачем нараховано за цим договором заборгованості 29 649,62 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу – 14 562,00 гривень, сума заборгованості за відсотками – 15 087,62 гривень.
Також позивач покликався на те, що 14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір факторингу № 14/06/21. 28 липня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21. 
Відповідно до умов укладеного між сторонами договору та додаткової угоди ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги, зокрема, до боржника ОСОБА_1 .
Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині щодо стягнення заборгованості за даним договором з огляду на таке. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.
Отже, передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).
Згідно з витягом із реєстру боржників № 8 від 26.07.2023 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" підписали передачу права вимоги за договором позики № 74455783, укладеним з відповідачем.
Однак, як убачається з матеріалів справи, правовідносини за договором позики № 74455783 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 виникли 14 січня 2022 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року. Таким чином, на час укладення договору факторингу у ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" було відсутнє право вимоги до ОСОБА_1 за спірним договором позики, оскільки відповідач на час укладення договору факторингу не був боржником - набувачем послуг чи товарів за первинним договором.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
На підставі викладеного суд вважає, що ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" не довело переходу до нього прав вимоги за договором факторингу від 14.06.2021 року до відповідача за договором позики № 74455783, який був укладений з ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів"14.01.2022, а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 29649,62 грн відсутні, оскільки ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" не мало права на відступлення права вимоги, яким воно ще не володіло станом на 14.06.2021.
Зважаючи на вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" заборгованості за договором позики № 74455783 у розмірі 29 649,62 гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу – 14 562,00 гривень, сума заборгованості за відсотками – 15 087,62 гривень, підлягає скасуванню.
Також позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 02628-01/2022 від 04 січня 2022 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 . Відповідно до умов цього договору ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надало ОСОБА_1 на умовах строковості, зворотності, платності фінансовий кредит у сумі 2 000,00 гривень. Кредит наданий строком на 30 днів, процентна ставка – 912,5% річних. Заборгованість позивачем визначена в сумі 5450 грн, з яких : 2000 грн – тіло кредиту та 3450 – нараховані проценти.
Разом з тим, за договором про надання фінансового кредиту № 28859-01/2022 від 30 січня 2022 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 , позивач просив стягнути заборгованість в розмірі 4418,40, з яких тіло кредиту – 1400 грн, а проценти – 3018,40 грн. Відповідно до умов цього кредитного договору ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надало ОСОБА_1 на умовах строковості, зворотності, платності фінансовий кредит в сумі 1 400,00 гривень. Кредит наданий строком на 30 днів, процентна ставка – 1 095% річних.
В позові зазначено, що 13 та 31 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено договори факторингу відповідно за №13012023 та за № 31012023. Відповідно до умов цих договорів ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло прав вимоги, зокрема, до боржника ОСОБА_1 за кредитними договорами від 04.01.2022 та 30.01.2022.
Однак, відповідач у своїх письмових запереченнях не визнав факт перерахування кредитних коштів за цими договорами, а позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зі змісту п. 7 спірних кредитних договорів слідує, що серед інформації щодо клієнта відсутні відомості про рахунок позичальника, на який слід зарахувати кредитні кошти (а.с.56,66).
Розрахунки заборгованості та витяги з Реєстрів боржників за договорами факторингу за даними кредитними договорами, на які посилався позивач у своєму позові, не є тими документами, які би підтверджували отримання позичальником кредиту, користування ним, укладення договорів на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належними доказами наявності заборгованості.
Вказані розрахунки із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документами, що складені самим позивачем, а, відтак, інформація , зазначена в них, за умови відсутності доказу перерахування кредитних коштів позичальнику, не може бути доказом наявності заборгованості за договорами, на якій наполягає позивач.
Таким чином, ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, не надало доказів на підтвердження дійсного зарахування кредитних коштів за вказаними договорами, що були укладені в електронній формі, на банківські рахунки відповідача (реквізити банківської платіжної картки), позивачем не доведено фактичного користування відповідачем кредитними коштами. 
Тому колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами існування між сторонами договірних кредитних відносин, факту перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 2000 грн 04 січня 2022 року та 1400 грн 30 січня 2022 року ТОВ «ФК «Інвеструм» саме за договорами № 02628-01/2022 та № 28859-01/2022, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за невиконання умов цих договорів у сумі 5450 гр та 4418,40 грн не підлягають до задоволення судом.
Щодо договору про надання споживчого кредиту №5413648 від 21 січня 2022 року апеляційний суд зазначає наступне.
Як убачається з матеріалів справи, 21 січня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5413648. 
Відповідно до умов вищевказаного договору відповідач отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 4500,00 грн строком на 30 днів із стандартною процентною ставкою 1,90 %, зниженою процентною ставкою 1,805 %. В договорі обумовлено, що обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, сума платежу за розрахунковий період складе 7065,00 грн, проценти за користування кредитом складуть 2436,75 грн, реальна річна процентна ставка складе 19248,45 % річних. Загальна вартість кредиту складе 6936, 75грн (а.с.30).
Відповідно до п.п.2.1. договору кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус України» у безготівковій формі шляхом їх перерахування на реквізити платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, наданої споживачем з метою отримання кредиту.
19.06.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 19062023, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до витягу реєстру боржників від 19.06.2023 до договору факторингу № 19062023 від 19.06.2023, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», перейшло право грошової вимоги і до відповідача за кредитним договором № 54136486 від 21 січня 2022 року, та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 11740, 00 грн.
Суд правильно не взяв до уваги заперечення відповідача щодо недоведеності позивачем факту перерахування кредитних коштів позичальнику, оскільки сам відповідач жодних спростувань відсутності надходження 4500,00 грн на його банківський рахунок картки НОМЕР_1 суду не надав.
З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано констатував факт укладення вказаного кредитного договору між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув право вимоги за вказаним кредитним договором.
Як убачається з кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна», кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , що відображено у кредитному договорі.
Отже, правильно встановлено, що ОСОБА_1 допустив неналежне виконання умов договору, прострочення виконання зобов`язань по договору.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із сумою розрахунку заборгованості за даним кредитним договором.
Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надано до суду картку обліку договору (розрахунок заборгованості) за договором № 5413648 від 21.01.2022 на позичальника ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідні нарахування відбулись поза строками дії договору. 
Як висловлено в правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 березня 2018 року №444/9515/12, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України
Відтак, виходячи зі змісту умов кредитного договору, зокрема, визначеного у ньому строку кредитування та фіксованого розміру відсотків за користування кредитом, а також наданого позивачем розрахунку заборгованості, де вказано, що борг станом на 19.02.2022 становить 7065 грн (а.с.153 зворот), колегія суддів вважає обгрунтованою суму заборгованості у розмірі 7065 грн (загальна вартість кредиту) з яких: 4500 грн заборгованість за тілом кредиту та 2565 відсотки за користування кредитом, що і було передбачено умовами договору (а.с.25 зворот,30).
Отже, в цій частині позовних вимог суму заборгованості слід зменшити до розміру 7065 грн, оскільки сума, визначена позивачем в розмірі 11740 грн не підтверджена ні умовами договору, ні розрахунком, наданим позивачем.
Щодо договору про надання фінансового кредиту №68857 від 29 січня 2022 року апеляційний суд указує наступне.
29 січня 2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 68857, за яким відповідачу було на 21 день надано кредит в розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Договором визначено, що за користування кредитом клієнт сплачує 1277,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 3,5% на добу. 
Згідно з довідкою від 31 травня 2024 року за № 6018/05 директора ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» 29 січня року на карту НОМЕР_1 у «Приватбанку» у зв`язку із видачею кредиту № 68857 через платіжний сервіс «Platon» було проведено успішну транзакцію та зараховано позичальнику 4000 грн (а.с.154).
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що факт укладення договору № 68857 та відповідно до його умов зарахування обумовлених коштів у сумі 4000 грн є доведеним.
05 січня 2024 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 05012024, за яким до позивача перейшло право вимоги за договором і щодо відповідача ОСОБА_1 (а.с.48-52).
Вказуючи на відсутність доказів про зарахування відповідачу на зазначений ним картковий рахунок кредитних коштів у розмірі 4000 грн на виконання вимог договору №68857 від 29 січня 2022 року, відповідач ОСОБА_1 не надав доказів неотримання цієї суми, а саме виписку з карткового рахунку. Сторонами підписаний кредитний договір і відповідач не ставив питання про невиконання умов цього договору. Позивачем поданий розрахунок заборгованості за договором від 29 січня 2022 року, який не спростований відповідачем. 
Отже, колегія суддів вважає, що судом правильно вирішено позов у частині стягнення боргу за договором про надання фінансового кредиту № 68857 від 29 січня 2022 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «АВІРА ГРУП» та ОСОБА_1 . 
Крім того, судом встановлено, що 16 січня 2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 223565. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору ТОВ «Селфі Кредит» надало ОСОБА_1 на умовах строковості, зворотності, платності фінансовий кредит в сумі 2 000,00 гривень. Кредит наданий строком на 8 днів, стандартна процентна ставка – 1,9% на день.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №23565 станом на 30 квітня 2024 року прострочена заборгованість відповідача становить 3292,00 грн, яка позичальником не повернута.
Підписавши цей електронний кредитний договір, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «Селфі Кредит».
Про це також свідчить укладена між сторонами додаткова угода від 21 січня 2022 року до договору №223565 про надання споживчого кредиту від 16 січня 2022 року, в якій погоджено нові строки повернення кредиту – 30 січня 2022 року (а.с.86).
Таким чином, позивачем обґрунтовано нараховано відсотки в погодженому сторонами розмірі, який також не виходить за граничні межі відсотків, встановлених законом на момент їх нарахування.
08 січня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено договір факторингу № 08012024. Відповідно до умов цього договору ТОВ «Селфі Кредит» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги, зокрема, до боржника ОСОБА_1 .
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 08 січня 2024 року ОСОБА_1 за кредитним договором №223565 станом на 08 січня 2024 року не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту ТОВ «Селфі Кредит» в розмірі 3292 грн, з яких: тіло кредиту – 2000 грн, проценти – 1292 грн, що підтверджено відповідним розрахунком ( а.с. 93, 151).
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, який заперечив щодо наявності самого факту укладення цього договору та отримання коштів від ТОВ «Селфі Кредит» 08 січня 2022 року, а відповідно й наявності пред`явленої до нього заборгованості, з огляду на таке.
Відповідно до п.2.1. договору № 223565 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 (а.с. 79).
Довідкою за № 3219-240610112013 від 10.06.2024 директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» підтверджено, що вказаним ТОВ, яке надає послуги кредитору з переказу коштів у національній валюті згідно з договором ФК-П-21/05-25 від 27.05.2021, успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта 16.01.2022 на суму 2000 грн, маска картки НОМЕР_2 (а.с.163).
Оскільки даний номер картки вказаний у тексті укладеного між сторонами кредитного договору як рахунок для переказу кредитних коштів, а відповідачем не спростовано, що цей рахунок йому не належить та на цю картку він не отримував ці кошти, то судом взято до уваги надані позивачем суду докази про існування договірних відносин між сторонами.
Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 223565 від 16 січня 2022 року є законними та доведеними, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції та стягнув з відповідача за цим договором борг у сумі 3292 грн. 
Таким чином, при укладенні вищезазначених договорів від 29.01.2022 та від 16.01.2022 сторони дійшли згоди щодо умов договорів, в тому числі і щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, позичальник погоджувався на вказані умови, крім цього, умови договору чітко прописані у текстах договорів, наведено розрахунок відсотків за весь період користування коштами. Отже, в цій частині позову апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та законними.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування чи зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду слід скасувати і ухвалити нове судове рішення з частковим задоволенням позовних вимог щодо окремих кредитних договорів.
Таким чином, заборгованість за договорами: від 04.01.2022 на суму 5450 грн, від 14.01.2022 – на суму 29649,62 грн та від 30.01.2022 – на суму 4418,40 грн не підлягає задоволенню, борг за договором від 21.02.2022 слід зменшити з 11740 грн до 7065 грн, а в решті вимог – за договорами від 29.01.2022 – на суму 8800 грн та від 16.01.2022 – на суму – 3292 грн – слід стягнути з відповідача. Отже, з ОСОБА_1 в користь позивача належить стягнути в загальному заборгованість у сумі 19157 грн.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ч. 10 даної статті при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір за звернення до суду першої інстанції у розмірі 3028 грн, а відповідачем при подачі апеляційної скарги оплачено судовий збір у розмірі 3634 грн, то з урахуванням часткового задоволення позову (30% від заявленої суми позову та 70% апеляційної скарги) з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути на користь ОСОБА_1 різницю витрат по оплаті судового збору у розмірі 1635,40 грн.
Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану його представником Кірюшиним Артемом Андрійовичем, задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2024 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»: 
- заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 223565 від 16 січня 2022 року в розмірі 3 292 (три тисячі двісті дев`яносто дві) гривні, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу – 2000,00 гривень, сума заборгованості за відсотками – 1 292,00 гривень;
- заборгованість за договором  № 5413648 від 21 січня 2022 року в сумі 7065,00 (сім тисяч шістдесят п`ять) гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу – 4 500,00 гривень, сума заборгованості за відсотками – 2565,00 гривень;
- заборгованість за кредитним договором № 68857 від 29 січня 2022 року в сумі 8 800,00 (вісім тисяч вісімсот) гривень, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу – 4 000,00 гривень, сума заборгованості за відсотками – 4 200,00 гривень, сума заборгованості за комісією – 600,00 гривень.
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у розмірі 1635 (одна тисяча шістсот тридцять п`ять) гривень 40 копійок за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді