РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 161/6190/24
Провадження № 22-ц/4815/43/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В.

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»
відповідач – ОСОБА_1 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року у складі судді Ведяніної Т. О., постановлене в м. Сарни Рівненської області, 

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 02 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» і ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір №859943, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10000 грн.. Водночас ОСОБА_1 зобов`язалася повернути позику до 17 липня 2020 року, а також сплатити проценти за  процентною ставкою 1,90% у день. Кредит видавався, шляхом перерахування (через послугу переказу) кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем, що підтверджується документом від ТОВ «Універсальні платіжні рішення». За договором факторингу №015-220221 від 22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», яке, у свою чергу, за договором факторингу №20240205/1 від 05 лютого 2024 року відступило це право позивачу. ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за договором позики, у зв`язку з чим станом на  26 березня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 22006 грн 91 коп., яка складається з 8930,00 грн залишок заборгованості за тілом, 9840,83 грн процентів за користування позикою; 3236,05 грн інфляційного збільшення (нараховані за період з 17.07.2020 року по 22.02.2022  року). Просило стягнути на свою користь вказану суму, а також 2422,40 грн судового збору та 7000 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №859943 від 02.07.2020 року в розмірі 22 006 гривень 91 копійок, а також 2 422 гривні 40 копійок судового збору. У стягненні 7000 гривень витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції по суті позовних вимог вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником дотриманий не був. 

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, у якій воно оскаржене в апеляційному порядку, вмотивоване положеннями ст. 137 ЦПК України, яка визначає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами  та обґрунтоване тим, що оскільки представником позивача не надано до позову документів, які підтверджують, що позивач оплатив адвокату послуги за надання правової допомоги з відміткою банку, ним не доведено понесення витрати на оплату праці адвоката в розмірі 7000 грн..

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на безпідставність висновку суду про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу та пояснює, що судом залишено поза увагою підпункти 4.2., 4.4. Договору про надання правничої допомоги, укладеному між ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» і адвокатом Бачинськом Остапом Михайловичем, а також повністю залишено поза увагою умову сплати вартості послуг клієнтом адвокату протягом 10 днів з моменту прийняття судом рішення по справі. Додає, що на виконання зазначених пунктів Договору після ухвалення рішення від 01 липня 2024 року у судове засідання були подані акт виконаних робіт та прибутковий касовий ордер, які, проте, були проігноровані судом. Звертає увагу на судову практику, зокрема, постанови Верховного Суду у справах № 923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18, де судом зроблено висновок, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн..

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №859943 від 02.07.2020 року в розмірі 22 006 гривень 91 копійок, а також 2 422 гривні 40 копійок судового збору. У стягненні 7000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша-друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства – відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.  

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду не надано документів. які б підтверджували факт понесення ним таких витрат, як того вимагають положення частини першої та другої статті 137 ЦПК України, а тому у суду не було передбачених законом підстав для стягнення заявленої суми витрат на правничу допомогу.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд бере до уваги, що позивач не був позбавлений можливості надати докази понесення витрат на правничу допомогу вже після ухвалення оскаржуваного рішення, заявивши до судових дебатів про свій намір, як того вимагають положення ст. ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 

Так, згідно абз. 1, 2 ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, на момент ухвалення Сарненським районним судом Рівненської області рішення від 01 липня 2024 року позивачем не було надано підтверджуючих документів понесення ним судових витрат на правничу допомогу, а відтак у суду не було підстав для їх стягнення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2024 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2025 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.
Судді:                                                                Гордійчук С. О.
                                               Боймиструк С. В.