ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1081/25 Справа № 210/4353/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.,
суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А.
сторони:
позивач- ОСОБА_1 ,
відповідач – Комунальне підприємство «Кривбасводоканал»
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у спрощеному позовному провадженні, апеляційну скаргу Комунального підприємства «Кривбасводоканал» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2024 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 10 вересня 2024 року, 

В С Т А Н О В И В

В липні 2024 позивач через представника звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (далі-КП «Кривбасводоканал») в якому просив стягнути з відповідача заподіяну смертю рідної особи моральну шкоду у розмірі 454200,00 грн. Позов обґрунтував тим, що позивач був рідним братом ОСОБА_2 , який 18.09.2021 року у віці 43 роки під час здійснення заходів з рятування людини (працівника КП «Кривбасводоканал») загинув внаслідок асфіксії (закриття дихальних шляхів рідиною) в колодязі горизонтального відстійника очисних споруд Радушанського водопровідного комплексу. 
За наслідками розслідування нещасного випадку встановлено, що даний нещасний випадок стався в колодязі горизонтального відстійника №2 секції 2 Радушанського водопровідного комплексу, який експлуатується КП «КРИВБАСВОДОКАНАЛ», який знаходиться за адресою: Нікопольське шосе, 219, м. Кривий Ріг. Радушанський водопровідний комплекс розташований на території 25,28 га та складається з «джерела водопостачання», «насосної станції І підйому (НС-4, НС-6)», «реагентного господарства (відділення коагулювання, первинного та вторинного хлорування)», «блоку очисних споруд фільтрувальної станції (змішувачі, камери утворення пластівців, горизонтальні відстійники, швидкі фільтри, резервуари чистої води), технологічні насосні станції, насосні станції ІІ підйому.
Актом спеціального розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що сталась 18.09.2021 року о 10:00 год. на КП «Кривбасводоканал» встановлено, що основною причиною нещасного випадку являється недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки та/або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано відповідний дозвіл.
Позивач зазначає, втратив одну з найрідніших людей – рідного брата, з яким з 1992 року проживав однією сім`єю. Внаслідок смерті рідного брата позивач позбавлений можливості спілкування з рідною людиною, отримувати піклування та допомогу від рідного брата. Позивач та загиблий виховувались у багатодітній сім`ї і з урахуванням незначної вікової різниці були дуже близькі один одному, в дитячі роки вони ніколи не розлучались, дана дружба та братерство продовжувались і в дорослому віці. Після встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, ОСОБА_2 систематично надавав допомогу позивачу та піклувався про нього. Загиблий весь свій вільний час приділяв родині, вів спільне господарство, надавав їм допомогу у найскладніші моменти в житті. Однак, внаслідок нещасного випадку, що призвів до смерті ОСОБА_2 , життєвий зв`язок позивача з рідним братом розірвано та його відновлення виключено.
Рішенням Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2024 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з КП «Кривбасводоканал» на користь  ОСОБА_1  454200 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї.
Стягнуто з КП «Кривбасводоканал» на користь держави судовий збір в розмірі 4542,00 грн.
Не погодившись із даним рішенням представник відповідача КП «Кривбасводоканал» подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду, відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування скарги, зазначив, що нещасний випадок із братом позивача стався з його вини, не вжив заходів для убезпечення свого життя. Не надано доказів на підтвердження факту спільного проживання позивача із загиблим. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги, зауважив на тому, що брат позивача загинув рятуючи працівника КП «Кривбасводоканал». Позивач із загиблим були повнорідними братами, проживали разом однією сім`єю,що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання.
30 грудня 2024 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи за відсутності позивача та його представника. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_4 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є рідним братом померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 148, 149).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний брат позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11).
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №2155 смерть ОСОБА_1 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від «асфіксії» (закриття дихальних шляхів рідиною, токсична дія клоачних газів) (а.с. 12-13).
Відповідно до висновку експерта №2155 смерть ОСОБА_1 настала від утоплення у колодязі у воді, яка ускладнилась асфіксією, що підтверджується морфологіними змінами з боку внутрішніх органів, даними судово-гістологічного дослідження, а саме фекальні маси у носових ходах та ротовій порожнині (а.с. 19).
Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 18.09.2021 року о 10 год. 00 хв. на КП «Кривбасводоканал» від 15.02.2022 року, який затверджено 18.02.2022 року, встановлено, що нещасний випадок стався за наступних обставин.
Відповідно до наказу директора КП «Кривбасводоканал» від 17.09.2021 року №1539 на роботу у вихідний день 18.09.2021 року були виведені наступні працівники: мастер ОСОБА_5 , слюсарі-ремонтники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , хімік ОСОБА_11 ..
Згідно з поясненнями ОСОБА_12 : злив коагулянту повинні були виконувати ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 ; ОСОБА_11 повинна була взяти аналіз вхідного коагулянту; ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повинні були виконати спускання мулу з горизонтального відстійника №2 секція №2.
18.09.2021 року близько 08 години 00 хвилин вищезазначені особи, крім ОСОБА_10 прийшли на роботу. О 08 годині 12 хвилин ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_9 і повідомив, що приїхала автоцистерна з коагулянтом, а також сказав, щоб вона подзвонила ОСОБА_10 , щоб та приїхала на роботу зливати коагулянт. ОСОБА_9 зателефонувала ОСОБА_10 і передала все те, що їй сказав ОСОБА_13 .. Потім ОСОБА_13 сказав ОСОБА_9 піти в лабораторію за ємністю для відбору проб коагулянту для аналізу. Разом з ОСОБА_10 на територію Радушанського водопровідного комплексу зайшов її цивільний чоловік - ОСОБА_2 , який привіз її на особистому автомобілі і після виконаної роботи повинен був відвезти додому.
Відкривши люк колодязя горизонтального відстійника № 2 секції 2, де знаходилась засувка, працівники відчули неприємний запах. ОСОБА_10 почала говорити, що в колодязь не можна спускатись, оскільки ОСОБА_8 може отруїтись, але її не послухали. ОСОБА_8 не погоджувався спускатись у колодязь, але ОСОБА_5 надав вказівку йому спуститись. При цьому ОСОБА_8 умовив ОСОБА_5 почекати доки він одягне захисний костюм, але ОСОБА_5 не погодився, що б ОСОБА_8 вдягнув протигаз з рятувальним поясом і страхувальною мотузкою. Коли ОСОБА_8 спускався в колодязь він почав сильно кашляти і ОСОБА_10 стала кричати, що йому зле, хлопець втратив свідомість і впав у колодязь. ОСОБА_5 сказав ОСОБА_10 щоб вона принесла рятувальний пояс і страхувальну мотузку, витягнути ОСОБА_8 з колодязя. ОСОБА_10 побігла по рятувальні пояси і страхувальні мотузки, але не знайшла їх, бо їх віднесли до резервуарів чистої води №5. Тим часом, ОСОБА_2 , який прийшов разом з ОСОБА_10 та знаходився поруч, почав говорити ОСОБА_5 , що треба рятувати ОСОБА_8 , на що ОСОБА_5 йому відповів, щоб той ліз і рятував. ОСОБА_2 також без засобів захисту поліз у колодязь, йому стало зле, він втратив свідомість і впав на дно колодязя. Побачивши, що стало з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 зі словами «Мені тюрма» почав спускатись у колодязь. Працівниками швидкої допомоги, які прибули на місце нещасного випадку о 10 годині 21 хвилині було констатовано смерть ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 (а.с. 38-39).
Згідно Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 18.09.2021 року о 10 год. 00 хв. на КП «Кривбасводоканал» від 15.02.2022 року місце, де стався нещасний випадок – колодязь горизонтального відстійника очисних споруд Радушанського водопровідного комплексу (а.с. 36).
Зі змісту протоколу огляду місця, де стався груповий нещасний випадок 18.09.2021 року о 10 год. 00 хв. встановлено, що місцем нещасного випадку являється колодязь горизонтального відстійника очисних споруд Радушанського водопровідного комплексу, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, Нікопольське шосе, 219, який перебуває в строковому платному користуванні КП «Кривбасводоканал» згідно договору оренди індивідуального індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/02-6494-ОД (а.с. 24).
Радушанський водопровідний комплекс перебуває в строковому платному користуванні КП «Кривбасводоканал», що підтверджується договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/02-6494-ОД, укладеного між регіональним відділенням фонду державного майна України у Дніпропетровській області та КП «Кривбасводоканал» (а.с. 46).
Крім того, користування Радушанським водопровідним комплексом КП «Кривбасводоканал» підтверджується актом приймання-передачі в оренду групу інвентарних об`єктів: окреме індивідуально визначене нерухоме майно (будівлі, споруди, огорожі, резервуари для води, дороги, лінії електропередач, трубопроводи та мережі водогону, каналізації, електрозабезпечення) – 382 об`єкти та окреме індивідуально визначене інше майно – 1942 об`єкти, що знаходяться на балансі ДПП «Кривбаспромводопостачання» (а.с. 55-74).
Відповідно до повідомлення про нещасний випадок від 18.09.2021 року нещасний випадок стався в колодязі з запірною арматурою на території Радушанського водопровідного комплексу під час якого загинули майстер ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , які є працівниками КП «Кривбасводоканал» та ОСОБА_2 , який не є робітником підприємства (а.с. 28).
Пунктом 8 Акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 18.09.2021 року о 10 год. 00 хв. на КП «Кривбасводоканал» від 15.02.2022 року встановлені особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці або органу. Який проводить досудове розслідування ( у разі складання тимчасового акта за формою Р-1), зокрема ОСОБА_5 майстер Радушанського водопровідного комплексу КП «Кривбасводоканал» порушив вимоги:
- «Типової інструкції щодо організації безпечного проведення газонебезпечних робіт» НПАОП 0.00-5.11- 85, п.1.11 допустив виконання газонебезпечних робіт без оформлення на їх проведення наряду-допуску; п.2.8 не забезпечив проведення аналізу повітряного середовища на місці виконання роботи після виконання підготовчих заходів; п. 2.10 не перевірив повноту виконання підготовчих заходів, готовність об`єкта до проведення робіт, не перевірив наявність та справність засобів індивідуального захисту, не вжив заходів, що виключають допуск на місце проведення газонебезпечної роботи осіб, які не зайняті її виконанням;
- «Правил техніки безпеки при експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених місць» НПАОП 41.0-1.01-79 п.1.5.6 розділ Б. глави 1 – робота в колодязі виконувалась бригадою менше 3 осіб, попередньо не було визначено загазованість споруд газоаналізаторами та не забезпечено вентиляцію споруд (а.с. 41).
За висновком експерта №5075-22 за результатами проведення експертизи з дослідження причин та наслідків порушень вимог безпеки життєдіяльності та охорони праці по кримінальному провадженню №12021041720000612 від 05.06.2023 року дії майстра КП «КРИВБАСВОДОКАНАЛ» ОСОБА_5 з технічної точки зору перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із його особистою загибеллю та загибеллю громадянина ОСОБА_2 і слюсаря ОСОБА_8 (а.с. 124).
Наказом №320 від 13.03.2018 року ОСОБА_5 прийнятий на посаду майстра Радушанського водопровідного комплексу (а.с. 77).
Відповідно до п. 2.17 посадової інструкції майстра, затвердженої директором КП «Кривбасводоканал» майстер повинен дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства (а.с. 81).
Розпорядженням №1836 від 17.09.2021 року у зв`язку з виробничою необхідністю 18.09.2021 року щодо зливу полваку з автоцистерни та спускання горизонтального відстійника №2 секція №2 залучено до роботи у свій вихідний день 18.09.2021 року: ОСОБА_5 майстер. ОСОБА_6 слюсар-ремонтник, ОСОБА_7 слюсар-ремонтник, ОСОБА_8 слюсар-ремонтник, ОСОБА_9 слюсар-ремонтник, ОСОБА_14 слюсар-ремонтник, ОСОБА_11 хімік (а.с. 22).
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з положень ст. ст. 23, 1167, 1172 ЦК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та виходив з характеру і обсягу, глибини душевних і фізичних страждань, яких зазнав позивач. Зокрема, судом враховано, що брат позивача загинув внаслідок експлуатації об`єктів, проведення робіт,  а саме, колодязя горизонтального відстійника №2 секції 2 Радушанського водопровідного комплексу, який на підставі договору оренди перебуває у володінні КП «Кривбасводоканал». Під час експлуатації джерела підвищеної небезпеки працівниками відповідача допущено порушення вимог законодавства при проведенні робіт з підвищеною небезпекою, що в тому числі, виразилось у допуску на місце проведення газонебезпечної роботи сторонніх осіб, які не зайняті її виконанням, при виникненні небезпеки або погіршення самопочуття виконавців робіт негайно не припинено роботи, не вжито заходи необхідні для забезпечення безпеки.
За висновком експертизи дії працівника відповідача майстра ОСОБА_5 з технічної точки зору перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із його особистою загибеллю та загибеллю громадянина ОСОБА_2 , який є рідним братом позивача.
Задовольняючи заявлені позовні вимоги суд правомірно врахував, що  позивач та померлий ОСОБА_2 є рідними братами, які пов`язані кровним спорідненням, були зареєстровані за однією адресою, та в силу закону мають взаємні права і обов`язки, що вказує на доведеність факту проживання однією сім`єю позивача та його загиблого брата. Ця втрата для позивача є непоправною.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Конституційним Судом України у Рішенні від 01 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник – особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Позивач подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнямчи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимогичи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з організацією в трудових відносинах і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача КП «Кривбасводоканал» обов`язку з відшкодування позивачу завданої моральної шкоди у розмірі 454200 грн., який визначено судом з урахуванням принципів розумності і справедливості, й апеляційна скарга відповідача фактично не містить доводів щодо необгрунтованості такого розміру моральної шкоди.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу  Комунального підприємства «Кривбасводоканал» залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 21 січня 2025 року.

Головуючий:

Судді: