ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2025 р. 	Справа № 440/14675/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2024, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, по справі № 440/14675/24
за позовом     ОСОБА_1  
до    Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
07.12.2024 ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до суду з адміністративним позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі – відповідач) в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2022 року у меншому розмірі ніж це передбачено ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- стягнути з відповідача на його користь 8179 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю щодо недоплати мені, як учаснику бойових дій грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік.
16.12.2024 ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви - протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до суду документа про сплату судового збору в розмірі 968,96 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.
27.12.2024 ухвалою суду позовну заяву повернуто заявнику.
Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, просив скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2024 і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт  посилається на те, що Верховний Суд у своєму рішенні від 29.11.2024 (справа №120/359/24) сформулював наступний правовий висновок щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна (з питань поновлення строків звернення до суду військовослужбовцями більш ніж 1 рік).
Також заважив, що у рішенні Верховного Cуду від 29.09.2022 (справа №500/1912/22) було визначено, що поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
Вищезгадана колегія суддів зазначила, що обставини проходження військової служби під час дії воєнного стану та участь у бойових діях свідчать про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.
Просив врахувати, що пропуск строку звернення до суду пов`язаний із запровадженням воєнного стану, проходженням ним військової служби в посиленому режимі та наявністю статусу учасника бойових дій.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 ч. 1 ст. 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Повертаючи позов суд першої інстанції виходив з того, що gозивачем не було наведено жодних обставин, які з об`єктивних причин не давали йому можливості звернутися до суду із цим позовом/
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Частиною 1 статті 118 КАС України встановлено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.
Право на звернення до суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення Голдер проти Великої Британії від 21.02.1975 р., Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).
Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Згідно із ч. 4 ст. 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що перебіг строку звернення особи до суду з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування щорічної разової допомоги в необхідному розмірі на підставі Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" необхідно обраховувати з 30 вересня відповідного поточного року, оскільки це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 р. у справі № 607/7919/17, від 07.02.2022 р. у справі № 420/13948/20, від 16.02.2022 р. у справі № 560/4128/20, від 30.09.2022 р. у справі № 140/17038/21.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КFC України, при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судовим розглядом встановлено, що позивач отримав виплату до 5 травня у 2022 році - 30.06.2022, а з позовною заявою  про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік звернувся до суду 07.12.2024, тобто, з порушенням шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КFC України.
Враховуючи положення ч.2 ст. 122 КАС України,  ч.4 ст.17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", термін звернення до суду з адміністративним позовом закінчився 30.03.2023.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку позивачем надано до суду Довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 25.12.2024 № 522/235д в якій зазначено, що позивач у період з 18.11.2022 по 21.04.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (м. Покровськ), що є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Тобто, до 21.04.2023 строк звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин, оскільки обставини проходження військової служби під час дії воєнного  стану та участі у бойових діях свідчать про пропуск такого строку з поважних причин.
Щодо періоду пропуску строку з 22.04.2023 по 10.12.2024 колегія суддів зазначає.
В обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду за даний період апелянт посилається на те, що він продовжує проходити службу, на підтвердження чого надав копію посвідчення офіцера про перебування на військовій службі  в Збройних Силах України.
Проте колегія суддів вважає дані посилання апелянта необґрунтованими, оскільки сам факт запровадження воєнного стану в Україні та перебування  позивача на  службі у Збройних Силах України, без обґрунтування неможливості звернення до суду у встановлені строки, не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення строків.
Однак позивачем не надано жодних доказів поважності пропуску строку з 22.04.2023 по дату звернення до суду.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 29.11.2024 у справі № 120/359/24 та постанови Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені судові рішення прийняті у інших правовідносинах, які не є подібними із тими, що є спірними в цій справі.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачу.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми процесуального права.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм  процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, які мають значення для вирішення даного питання, відповідає нормам процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Полтавського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року по справі № 440/14675/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк