ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

26 лютого 2025 року                      місто Чернівці справа №718/4211/23
провадження №22-ц/822/161/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Височанської Н. К.
суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.
секретар Факас А.В.
учасники справи: 
позивачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі – Брусницька сільська рада Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Маковійчук Люся Василівна на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_3 про визнання права на частку нерухомого майна, головуючий в суді першої інстанції суддя Мінів О.І.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2023 року позивачі   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_3 про визнання права на частку нерухомого майна. В подальшому позов подано в новій редакції.
Посилалися на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 04 травня 1985 року було укладено шлюб. Подружнім життям почали проживати та обвінчалися раніше у 1983 році, цього ж року у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 , згодом ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_5 . 
Подружжя з 1983 року проживали у домоволодінні батька – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою АДРЕСА_1 , де були зареєстровані та разом вели спільне господарство.
Вказує, що дане домогосподарство відносилось до колгоспної суспільної групи господарств, а отже мало статус колгоспного двору, де головою двору був ОСОБА_3 , 1961 року народження та складалось з: житлового будинку, побудованого батьками ОСОБА_3 у 1957 році та введеного в експлуатацію 1959 році, загальною площею 52 кв.м., житловою площею 29 кв.м., господарських будівель та споруд. Вказані будівлі і споруди, прибудови до них розташовані на території сільської ради, якою відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.
ОСОБА_1 з 1983 року до 1988 року не була працевлаштованою, оскільки здійснювала догляд за двома малолітніми дітьми.
Проте вже з 1988 року регулярно їздила з чоловіком на заробітки, а з 1992 року працювала на цегельному заводі в с.Станівці, мала дохід, власним коштом і працею разом із чоловіком перебудували батьківський будинок, змінили планування будинку та добудували господарські будівлі. Всю роботу здійснювали одностайно, тобто спільно робили благоустрій для зручного проживання сім`ї з трьох дорослих людей та трьох дітей, мали спільне господарство, у веденні якого допомагали діти, яким станом на 1991 рік було 6 і 8 років.
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 вересня 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.
Оскільки станом на 01 січня 1991 року у домогосподарстві були зареєстровані п`ять осіб, то кожному члену двору належало по 1/5 частки домоволодіння. 
Так, зареєстрованими та фактично проживали в домогосподарстві: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , а його майно у вигляді 1/5 частки домоволодіння ніким не успадковано.
Посилається на те, що у добровільному порядку оформити право власності на господарство неможливо, адже один із співвласників ОСОБА_3 , 1961 року народження самостійно використовує будинок та не визнає право власності колишньої дружини та дітей на будинок, а тому відмовляється оформити право власності лише на свою частку.
З метою визнання права власності на частку майна у колгоспному дворі у позасудовому порядку позивачі звертались до ЦНАП Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області. 
17 жовтня 2023 року отримали рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій №69772189, оскільки звернулась особа, яка не являється головою домогосподарства. Окрім того, для реєстрації права власності необхідний документ, який посвідчує речове право на земельну ділянку, який також відсутній, адже право власності на земельну ділянку не видавалось, земля просто закріплена за домогосподарством. Технічний паспорт також відсутній, оскільки виключно голова двору ОСОБА_3 може звертатись за його виготовленням, чого останній не вчиняє.
Позивачі просили суд визнати за кожним з них право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2024 року позовні вимоги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_3 про визнання права на частку нерухомого майна – задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на 1/5 частку домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , право власності на 1/5 частку домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 11 грудня 2024 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Маковійчук Л.В., подав апеляційну скаргу.
Вважає, що при ухваленні рішення судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права, а тому рішення підлягає скасуванню.
Посилався на те, що судом не з`ясовано, який правовий режим права власності на спірне господарство. Зокрема, позивачами суду не надано технічний паспорт на будинковолодіння, у зв`язку із чим не можливо визначити які саме будівлі наявні в господарстві та рік їх побудови. Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні, а також в позовній заяві зазначає, що ряд будівель було побудовано після 15 квітня 1991 року, в 1997 році збудовано літню кухню, а також проведено будівельні роботи в 2000-х роках, що виключає належність таких будівель до колгоспного двору.
Крім того, відсутні належні докази, які б підтверджували, що дане господарство є колгоспним двором, так як дані погосподарських книг мають інформаційний характер і не є правовстановлюючими документами, зокрема відсутнє рішення загальних зборів колгоспників про віднесення спірного господарства до категорії колгоспних дворів.
Згідно довідки №02-16/73 від 10 травня 2023 року, виданої Брусницькою сільською радою, будівлі та споруди в господарстві АДРЕСА_1 були завершені будівництвом до 05 серпня 1992 року, а тому це не є колгоспним двором. Крім того в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та відповідач пояснили, що після 1991 року перекрили житловий будинок, переробили стайню, в 1997 році побудували літню кухню, в 2000 році обшили будинок пластиком, в 2010 році замінили вікна, двері, збудували підвал та гараж.
Якщо рахувати, що двір відносився до категорії колгоспних, то майно набуте після 1991 року не є майном колгоспного двору і повинно бути виключено з майна набутого в колгоспному дворі. Належної оцінки будівель та технічного паспорта немає в матеріалах справи, але суд не взяв до уваги посилання відповідача на цю обставину.
Позивачі стверджують, що не могли виготовити на господарство технічний паспорт, так як відповідач їм перешкоджав, однак це не відповідає дійсності, крім того, є процесуальні можливості забезпечити докази по справі, однак позивачі не вживали таких заходів.
Позивачами суду надано звіт про оцінку майна №15-ng-05-23, однак така оцінка не проводилася експертом безпосередньо в самому господарстві в АДРЕСА_1 , а також не оцінено кожну будівлю, споруду окремо з зазначенням року її побудови. В даному випадку це важливо, так як ряд будівель побудовано до 15 квітня 1991 року, а ряд будівель - після.
В матеріалах справи є ряд довідок, які надала суду позивачка ОСОБА_1 , з яких видно, що вона працювала в різних колгоспах за межами Чернівецької області на сезонних роботах, що не дає підстави стверджувати, що спірний двір є колгоспним, а інші докази відсутні щодо типу двору.
Судом першої інстанції вказані доводи в рішенні нічим не обґрунтовано.
Крім того, вважає, що позивачами пропущено 3-річний строк позовної давності звернення до суду з даним позовом.
Так, якщо позивачі вважають, що дане господарство відноситься до колгоспного двору, то необхідно керуватися Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20. Відповідно до п. «г» ч. 6 Постанови на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.
Згідно довідки Брусницької сільської ради від 28 березня 2024 року №02.02-16/103 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , знята з реєстрації з господарства в АДРЕСА_1 17 травня 2011 року та вибула в с. Зелена.
ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що зі спірного господарства вона вибула на початку 2020 року.
А тому, строк позовної давності в ОСОБА_2 закінчився 18 травня 2014 року, а в ОСОБА_1 - на початку 2023 року.
Однак судом першої інстанції не надано належної оцінки даним обставинам, хоча відповідачем заявлялося відповідне клопотання.
Суд зіслався на ніби-то відмову державного реєстратора на реєстрацію частки в майні від 17 жовтня 2023 року і вважає, що саме з цього часу необхідно рахувати строк позовної давності. Однак, жодних доказів звернення до державного реєстратора суду не надано, крім того, звернення позивачів до державного реєстратора з таким питанням є безпідставним, а тому немає юридичних підстав з цього часу вираховувати строк позовної давності.
Вважає, що рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2024 року необхідно скасувати, а в позові відмовити в повному обсязі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Янчук Л.І., просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вказали, що доводи відповідача щодо ненадання позивачами доказів на підтвердження правового режиму права власності на спірне майно, доказів на підтвердження що спірне господарство є колгоспним двором не заслуговують на увагу.
Як вбачається з виписки із погосподарського обліку Нижньостанівецького старостинського округу №1 №02-16/73 від 10 травня 2023 року, та відповідно до погосподарськогої книги №23 на 1991-1995 роки, номер об`єкта по господарського обліку №1037, домогосподарство яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 відносилось до колгоспної суспільної групи господарств.
Так, документи, які підтверджують трудову діяльність ОСОБА_1 були надані до суду для підтвердження факту, що вона коштами і працею брала активну участь у надбанні майна та веденні спільного господарства двору, а не для підтвердження віднесення домогосподарства до колгоспроного двору.
Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.
Порушенням, яке впливає на можливість задоволення позовних вимог, на думку апелянта, є і відсутність технічного паспорта та проведення оцінки майна без огляду домогосподарства.
Згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.
Стосовно оцінки майна, то як вбачається із позовної заяви 03 травня 2023 року оцінювачем  ОСОБА_9 було надано звіт про оцінку майна № 15-ng-05-23, з якого вбачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки складає 204 181 грн. Дану оцінку було проведено виключно для визначення ціни позову та розміру судового збору.
Також, у суді першої інстанції представником відповідача ОСОБА_3 заявлено про застосування строку позовної давності, про що зазначено і у апеляційній скарзі.
Вважаємо, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк позовної давності позивачами не пропущено. Так, фактично порушення права позивачів на частку в майні відбулось в момент відмови державним реєстратором 17 жовтня 2023 року у проведенні реєстраційних дій - реєстрації права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на частку в майні колгоспного двору, оскільки звернулась особа, яка не являється головою домогосподарства. 
Окрім того, для реєстрації права власності необхідний документ, який посвідчує речове право на земельну ділянку, який також відсутній, адже виключно голова двору ОСОБА_3 може звертатись за його виготовленням, чого останній не вчиняє, технічну документацію не виготовляє.
З огляду на викладене вважають, що апеляційна скарга не містить підстав для скасування рішення суду першої інстанції, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
Вказали, що попередній розрахунок суми судових витрат, які позивачі понесли і які очікують понести у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції складає приблизно 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 04 травня 1985 року в с.Н.Станівці, 04 травня 1985 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №4, який рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 вересня 2022 року розірвано, справа №718/1648/22 (а.с.21, 22-25).
Рішенням №69772189 від 17 жовтня 2023 року державний реєстратор прав на нерухоме майно М.Скрепчук – відмовила в проведенні реєстраційних дій за заявою, оскільки особа яка звернулася не являється головою домогосподарства (а.с.26).
Згідно листа-відповіді від 30 жовтня 2023 року №02-16/180, наданої старостою Нижньостанівецького старостинського округу В.Харітоном, вбачається, що згідно облікових даних Брусницької сільської ради за домогосподарством, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 обліковуються дві земельні ділянки загальною орієнтованою площею 0,50 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 гага; для ведення особистого селянського господарства площею 0,25га (підстава: погосподарська книга №23, 2021-2024рр., номер об`єкта по господарського обліку 1090-1 сторінка 65). Документи, що посвідчують речове право на вищевказані земельні ділянки не оформлялися (а.с.27).
З копії трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої ОСОБА_11 , заведеної 28 липня 1980 року вбачається, що остання 01 квітня 1992 прийнята в члени колгоспу і на роботу на цегельний завод, та звільнена 28 травня 2000 року, у зв`язку із реорганізацією підприємства. Відтак продовжувала свою трудову діяльність, з перервами. Останній запис у трудовій книжці 30 липня 2015 року (а.с.28-37).
Згідно Виписки №02-16/73 від 10 травня 2023 року із погосподарського обліку Нижньостанівецького старостинського округу №1, вбачається що:
«Відповідно до погосподарськогої книги №23 на 1991-1995рр., номер об`єкта по господарського обліку №1037 головою домогосподарства є гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Домогосподарство відносилось до колгоспної суспільної групи господарств.
Домоволодіння знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку 1957 року побудови загальною площею 52 кв.м., житловою площею 29 кв.м., господарських будівель та споруд. 
За домогосподарством станом на 1991 рік була закріплена земельна ділянка орієнтовною площею 0,50 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства.
Вищевказані будівлі і споруди, прибудови до них розташовані на території сільської ради, якою відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, не вважається самочинним і не потребує введення в експлуатацію. Щодо зазначеного об`єкта нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація права власності.
Станом на 01 січня 1991 року в розділі І. Список членів господарства були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » (а.с.43-45).
Відповідно до довідки №02-16/162 від 20 вересня 2023 року виданої Нижньостанівецьким старостинським округом, ОСОБА_6 , який був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис №11 (а.с.46).
Згідно листа-відповіді №100 від 22 вересня 2022 року, наданої старостою Нижньостанівецького старостинського округу С.Гуля, вбачається, що головою двору в АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , 1961 року народження. В даному будинку зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . Правовстановлюючі документи на даний будинок не виготовлялися (а.с.50).
Відповідно до листа-відповіді старости Нижньостанівецького старостинського округу №1 С.Гуля №02.02-16/103 від 28 березня 2024 року, вбачається, що:
«Відповідно до по господарської книги №23 на 2021-2025рр., номер об`єкта по господарського обліку №1090, головою домогосподарства, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 .
В господарстві в даний час зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Станом на 01 січня 1991 року були зареєстровані і проживали: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знятий з реєстрації 18 грудня 2015 року в АДРЕСА_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка знята з реєстрації 17 травня 2011 року в с.Зелена Новоселицького району, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 » (а.с.126).
У відповідності до заяви ОСОБА_2 , 1985 року народження, нотаріально посвідченої 10 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., ОСОБА_2 підтверджує, що житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебудувався її батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за спільні кошти. Станом на 1991 рік у вказаному вище домогосподарстві були зареєстровані 5 осіб, а саме: її дідусь по батькові, батько, мати, старший брат та вона, тобто кожному з них належало по 1/5 частці вказаного будинку. Позов про визнання права власності просить задовольнити та розглянути справу без її участі (а.162).
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 березня 2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.112).
Згідно заяви ОСОБА_3 , 1983 року народження, посвідченої 23 жовтня 2024 року старостою Нижньостанівецького старостинського округу №1 Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області С.Гуля, вбачається, що ОСОБА_3 не претендує на частку у спільному майні його батьків ОСОБА_3 (а.с.185).
Відповідно до заяви ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Янчук Л.І., про відмову від позовних вимог у справі №718/4211/23, ОСОБА_3 , 1983 року народження просив прийняти його відмову від позовних вимог до Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності на частки нерухомого майна (а.с.186-187).
Ухвалою Кіцманського районного суду від 05 листопада 2024 року прийнято відмову позивача ОСОБА_3 , 1983 року народження від його частини позовних вимог про визнання права власності на 1/5 частку нерухомого майна, провадження у цій частині вимог закрито (а.с.189).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 належав до суспільної групи «колгоспний двір», до складу якого станом на 15 квітня 1991 року, крім позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 (відмовився від своєї частки) входили: відповідач голова колгоспного двору ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (помер), а тому суд дійшов до висновку про набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_8 права власності на 1/5 частину майна колгоспного двору за кожним.
Також, суд прийшов до висновку, що строк позовної давності позивачами не пропущено, оскільки фактично порушення права позивачів на частку в майні відбулось в момент відмови державним реєстратором 17 жовтня 2023 року у проведенні реєстраційних дій – реєстрації права власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на частку в майні колгоспного двору.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).
До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору.
З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.
Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.
Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.
Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.
Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції мав з`ясувати питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств – колгоспний двір.
Згідно з пунктом 20 Вказівок №5-24/26 суспільна група господарства записувалась станом на 01 січня та 01 липня відповідного року.
В засіданні суду апеляційної інстанції було встановлено, що в колгоспі працювала лише мати відповідача, яка померла в 1979 році. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо матері відповідача.
Батько відповідача – ОСОБА_6 - працював в ПМК-76 м.Чернівці робочим.
Ні позивачі, ні відповідач ОСОБА_3 , ні його рідний брат в колгоспі не працювали.
Мати відповідача, яка працювала в колгоспі, померла в 1979 році і після її смерті колгоспний двір припинив своє існування і згідно з вимогами Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах вказане господарство віднесено до суспільної групи робітників.
Суд першої інстанції, визнаючи за позивачами право на частку в майні колгоспного двору, і застосовуючи при ухваленні рішення норми статей 120, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не звернув уваги на ту обставину, що на момент вселення позивачки у спірний будинок ніхто з членів двору не були членами колгоспу.
Сама позивачка ОСОБА_1 стала членом колгоспу у квітні 1992 року, тобто після того як колгоспний двір припинив своє існування. Дана обставина вбачається з копії трудової книжки позивачки ОСОБА_1 (а.с.28-33).
В матеріалах справи містяться довідки про те, що ОСОБА_13 до квітня 1991 року працювала в різних колгоспах по договору на прополці буряка, переробці цукрового буряка, виготовленні віників (а.с.38-41). Проте, колегія суддів вважає, що дані довідки не підтверджують тієї обставини, що ОСОБА_1 була прийнята в члени колгоспу і спірне господарство було віднесено до суспільної групи – колгоспний двір. Так, з вищевказаних довідок вбачається, що позивачка працювала на сезонних роботах по договору і в колгоспах, що знаходяться в інших місцевостях.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів вважає, що позивачі не надали доказів того, що спірне господарство відносилось до суспільної групи господарств – колгоспний двір.

Щодо застосування строків позовної давності
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (провадження N 14-452цс18) зазначено, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в позові по суті позовних вимог, підстав для застосування положень закону щодо строку позовної давності немає.

Щодо судових витрат
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі відмови в позові - на позивача (ч.ч.1, 2 статті 141 ЦПК України).
З мотивувальної частини рішення вбачається, що суд приходить до висновку про відмову в позові.
З квитанції від 31 грудня 2024 року вбачається, що відповідач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1610 гривні 40 копійок (том 1 а.с.224).
Отже, з позивачів на користь відповідача слід стягнути 1610 гривні 40 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Судові витрати які понесли позивачі залишаються за ними та відшкодуванню не підлягають.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання права власності на частку в нерухомому майні колишнього колгоспного двору ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2024 року слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст.141, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Маковійчук Люся Василівна – задовольнити.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2024 року – скасувати та постановити нове. 
В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Брусницької сільської ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_3 про визнання права на частку нерухомого майна – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 805 (вісімсот п`ять) гривень 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 805 (вісімсот п`ять) гривень 20 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено судом 04 березня 2025 року.

Головуючий:                           Н.К. Височанська
Судді: І.М. Литвинюк
І.Б. Перепелюк