Дата документу 12.03.2025 Справа № 337/4983/24

Запорізький Апеляційний суд
 
ЄУН 337/4983/24                                                        Головуючий у 1-й інстанції: Калугіна Г.Б.
 
Пр. № 22-ц/807/476/25                                                Суддя-доповідач Гончар М.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2025 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2024 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УНІВЕРСАЛ БАНК» (надалі – Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-45), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 19.11.2021 року станом на 04.06.2024 року у розмірі 20944,23 грн., яка складається із: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 20944,23 грн., заборгованості за пенею – 00,00 грн., заборгованості за порушення грошового зобов`язання – 00,00 грн., від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 3028,00 грн. 
В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що між Банком та відповідачем 19.11.2021 було укладено договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 20000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання з повернення коштів не виконала, станом на 04.06.2024 має заборгованість в розмірі 20944,23 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Калугіну Г.Б. (а.с.46). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.49) відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2024 року (а.с.58-59) позов Банку у цій справі задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 21133352) заборгованість за договором б/н від 19.11.2021 у розмірі 20944,23 грн, яка складається із загального залишку заборгованості (за тілом кредиту). 
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 21133352) судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач   ОСОБА_1  в особі представника Зачепіло З.Я. у своїй апеляційній скарзі (а.с.78-85) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові Банку відмовити повністю.
В автоматизованому порядку 09.01.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В., Подліянову Г.С. (а.с.87). Ухвалою апеляційного суду від 09.01.2025 року (а.с.88-90) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 16.01.2025 року (а.с.91). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 16.01.2025 року (а.с.92-93), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.94).
Оскільки, за змістом ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2025 року - 3028,00 грн. *30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Банк, як позивач, особисто чи через свого представника Мєшнік К.І. (довідка про доставку електронного документу у вигляді копії апеляційної скарги сторони відповідача та копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі – Банку та представникові останнього - а.с.96-97, 99-100) не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У період з 17.02.2025 року по 03.03.2025 року включно суддя-доповідач перебувала у відпустці (довідка - а.с.106). В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника Зачепіло З.Я. у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу. Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у повному обсязі у цій, керувався ст. ст. 264-265 ЦПК Українита виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 19.11.2021 між АТ «Універсал Банк» в рамках проекту monobank та відповідачкою ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг «Monobank» шляхом підписання анкети заяви (а.с. 14-16). 
Підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 ознайомилась та погодилась з наступним: що невід`ємною частиною анкети-заяви є Запевнення клієнта до Договору про надання банківських послуг «Monobank», з підписанням якого «Дата підписання» в мобільному додатку договір набуває чинність (а.с. 17-18). Анкетою-заявою ОСОБА_1 просить відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов. Погоджується з тим, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладання якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати його умови. З зазначеними документами вона ознайомлена, отримала їх примірник у мобільному додатку, вони їй зрозумілі і не потребують додаткового тлумачення. Визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису. Підтверджує, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком підпису. Дана заява містить підписи представника банку та відповідача. Запевненням Відповідач підтвердив отримання примірника Договору в мобільному додатку, ознайомлення та згоду з умовами договору, укладання договору та зобов`язався виконувати його умови. Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що за умовами договору про надання банківських послуг від 19.11.2021 відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 20000,00 грн. на поточний кредитний рахунок № НОМЕР_2 . Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, і в установлений строк. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).  Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з  ч. 1  ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2  ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд першої інстанції також правильно врахував, що правомірність укладеного між сторонами договору, як правочину, ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Разом з тим, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачкою порушено умови укладеного договору, оскільки належним чином не виконуються зобов`язання щодо сплати в рахунок повернення кредиту щомісячних платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, стягнення якої позивач має права вимагати в судовому порядку. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.11.2021, укладеного між Універсал Банк та відповідачем, станом на 04.06.2024 існує заборгованість за договором на загальну суму 20944,23 грн., що є сумою залишку простроченої заборгованості за наданим кредитом - тілом кредиту (а.с. 12-13). Сума заборгованості, а також правильність наданого розрахунку розміру заборгованості за тілом кредиту відповідачкою не спростована і не оспорена, контррозрахунку суду не надано. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позову; з відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Банку у цій справі заборгованість за договором б/н від 19.11.2021 у розмірі 20944,23 грн. 
Доводи апеляційної скарги відповідачки  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою. 
Відповідь Банку на відзив відповідача на позовну заяву у цій справі із додатками (деталізованою випискою про рух коштів по картковому рахунку відповідача, довідкою про наявність рахунку, довідкою про розмір встановленого кредитного ліміту а.с. 63-77), якими лише додатково підтверджувалась правильність встановлення судом фактичних обставин цієї справи та правильність висновків суду першої інстанції у цій справі, не могла бути врахована і не враховувалась судом першої інстанції у цій справі під час ухвалення оскаржуваного рішення від 21.11.2024 року у цій справі (а.с. 38-59). Оскільки, вона була надіслана Банком суду першої інстанції поштою вже після ухвалення цього рішення лише 28.11.2024 року (а.с.76-77) та фактично отримана судом першої інстанції взагалі 02.12.2024 року (а.с.63). 
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Суд першої інстанції правильно у цій справі виходив із:
- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) – вищезазначеного кредитного договору сторін, укладеного в порядку ст. 634 ЦК України (договір приєднання), та який складається не лише із анкети - заяви відповідача ОСОБА_1 від 19.11.2021 року до Договору про надання банківських послуг (копія а.с. 14), Форми підтвердження електронного підпису (а.с.15-16), Запевнення Клієнта до Договору про надання банківських послуг monobank, підписаного відповідачем кваліфікованим електронним підписом (а.с. 17-18), Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank (а.с. 19-31), з якими відповідач була ознайомлена, оскільки положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява (а.с.14) разом з Умовами, Тарифами (а.с. 19-31), Таблицею обчислення вартості кредиту (а.с. 32-33) та Паспортом споживчого кредиту (а.с. 34-36) складають договір про надання банківських послуг (далі - договір). Крім того, п. 2 анкети-заяви від 19.11.2021 року передбачено нарахування процентної ставки за користування кредитним лімітом у розмірі 3,1% на місяць (а.с.14). Недійсність кредитного договору, укладеного у формі анкети-заяви від 19.11.2021 року прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач особисто чи через свого представника у суді першої інстанції у цій справі зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного договору сторін не заявляла, також у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного договору сторін недійним),
- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначений договір сторін є обов`язковим для виконання його сторонами, у тому числі відповідача в частині сплати відсотків, які списувались Банком з рахунку відповідача згідно із умовами вищезазначеного договору сторін, оскільки відповідач у добровільному порядку від їх сплати на користь Банку ухилялась.
Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача у матеріали цієї справи не надані. 
Хоча, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування заперечень відповідача проти позову Банку та, відповідно, у спростування позову Банку у цій справі. 
Також, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.
Суд першої інстанції мав право на ухвалення оскаржуваного судового рішення у цій справі саме у судовому засіданні 21.11.2024 року (а.с.57), в яке відповідач ОСОБА_1 та представник останньої – адвокат Зачепіло З.Я. повторно не з`явились, хоча були повідомлені судом першої інстанції про останнє належним чином, у тому числі відповідач  ОСОБА_1  в порядку ст. 128 ч. 8 п. 4 ЦПК України (конверт повернувся на адресу суду першої інстанції без вручення з адреси відповідача, зареєстрованої у встановленому законом порядку, а саме:  АДРЕСА_1  (а.с.48)) з відміткою поштового відділення «адресат відсутній» а.с.56) та додатково через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України (повторна заява від 20.11.2024 року представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зачепіло З.Я. про перенесення судового засідання через необхідність підготувати відзив на позовну заяву, надіслана останнім суду першої інстанції лише поштою 20.11.2024 року (конверт з відміткою пошти від 20.11.2024 року – а.с. 62), та яка фактично надійшла до суду першої інстанції вже 22.11.2024 року (а.с.61), тобто вже після ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції у цій справі, хоча перша була від 25.10.2024 року на судове засідання 06.11.2024 року з тих самих підстав - через необхідність підготувати відзив на позовну заяву (а.с. 53-54), таким чином, з 25.10.2024 року -15-денний строк для подачі відзиву відповідачем на позовну заяву Банку у цій справі збіг ще 11.11.2024 року, враховуючи, що 09.11.2024 року – 10.11.2024 року мали місце вихідні дні. Таким чином, суд першої інстанції при вищевикладених обставинах не міг порушити і не порушував права сторони відповідача на відзив на вищезазначений позов Банку у цій справі. Крім того, подача відзиву є правом, а не обов`язком сторони відповідача у цій справі в силу вимог ст. ст. 43, 49, 178 ЦПК України. В силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції. При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони відповідача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі. Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок Банку, як позивача, будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2024 рокуу цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 12.03.2025 року.
Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Подліянова Г.С.