ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2024 року                                                                          Справа №902/117/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії: 
Головуючий суддя                          Мельник О.В.
суддя                                                  Гудак А.В. 
суддя                                                  Петухов М.Г. 
секретар судового засідання           Стафійчук К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Вінницької області від 09.09.2024 (суддя Міліціанов Р.В., повний текст рішення складено 20.09.2024)
за позовом Виконувача обов`язків керівника Бершадської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Тростянецької селищної ради
до Фермерського господарства "Софія-Т"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Вінницька обласна державна адміністрація
про визнання недійсним договору купівлі - продажу, скасування рішень та визнання права власності
за участю: 
прокурора - Манжаюка Д.Л.,
представника позивача - не з`явився,
представника відповідача - Слюсар О.В.,
представника третьої особи - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 12.07.2021, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2022, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 02.08.2022 касаційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2022 і рішення Господарського суду Вінницької області від 12.07.2021 у справі №902/117/21 скасовано. Справу №902/117/21 направлено на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 09.09.2024 у позові відмовлено. 
Враховуючи обставини справи, суд першої інстанції вказав, що правовідносини сторін врегульовано редакцією Закону України "Про приватизацію державного майна", з урахуванням п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними та скасування рішень Капустянської сільської ради від 17.11.2017 (в частині включення до об`єктів комунальної власності, які підлягають відчуженню шляхом продажу на аукціону гідротехнічних споруд), від 30.01.2018 року (в частині продажу гідротехнічних споруд) з підстав недотримання порядку проведення аукціону та відчуження нерухомого майна у ході приватизації.
Господарський суд зауважив, що Закон України "Про приватизацію державного майна" містив узагальнююче поняття захисної споруди, тому предметом доказування є встановлення на основі наявних у справі доказів обставин віднесення спірних гідротехнічних споруд до одного з видів захисних гідроспоруд, передбачених  або наявності у спірних гідротехнічних спорудах конструктивних елементів, які підтверджують використання гідроспоруд як захисних.
Натомість, оцінюючи досліджені докази у сукупності суд констатував, що матеріали справи не містять належних доказів, які давали б змогу дійти висновку, що спірні гідротехнічні спору є захисними. 
Судом встановлено, що за наявними у справі відомостями спірні гідроспоруди є основними, постійними гідроспорудами, водопідпірного та водорегулюючого функціонального призначення, використовуються з метою риборозведення. Спірні гідроспоруди неможливо віднести до споруд гідрозахисту, оскільки відсутні такі елементи, як нагірна канава, став збору дощових та талих вод, дамба обвалування, водоскидні споруди, споруди для збирання нафтопродуктів (для накопичувачів), а тому наведені ознаки та характеристики виключають їх віднесення до визначеного нормативно-правовими актами переліку захисних гідроспоруд. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем та прокурором не доведено наявність достатніх підстав для віднесення приватизованих ФГ "Софія-Т" до захисних гідроспоруд, які виключені з переліку об`єктів приватизації.
Крім того, господарський суд врахував, що відповідач є добросовісним набувачем нерухомого майна та гідротехнічних споруд, набув майнові права в ході відкритої публічної процедури продажу, організованої згідно визначеного нормативного порядку. З огляду на що, відповідальність помилки не врахування під час проведення аукціону статусу відчужених гідротехнічних споруд мають нести організатори відповідного аукціону, а не добросовісний набувач, який добросовісно та відкрито володіє нерухомим майном з 2018 року, сплатив його вартість згідно визначеної ціни продажу, здійснив істотне поліпшення відповідного майна.
Враховуючи пред`явлення вимог про витребування майна з приватної у комунальну власність без застосування реституції та відшкодування відповідачу витрачених коштів на утримання майна, його поліпшення, втрати отриманого прибутку та продовження можливості здійснення господарської діяльності, суд першої інстанції дійшов висновку, що позбавлення відповідача права власності буде становити непропорційне втручання у мирне володіння майном, що порушуватиме принцип верховенства права та норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Вінницька обласна прокуратура звернулась з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким позов задоволити у повному обсязі.
Апелянт, зокрема, вказує, що в рішенні Капустянської селищної ради та договорі купівлі-продажу чітко вказано, що спірні гідротехнічні споруди містять конкретні конструктивні елементи: шлюзи-регулятори та переливну трубу, тобто складові, які використовуються саме для зливу надлишкової води, щоб запобігти дії шкідливої води у випадку паводку.
Прокурор зауважує, що гідротехнічна споруда як інженерна споруда, яка призначена для управління водними ресурсами, в тому числі для запобігання шкідливій дії вод нерозривно пов`язана з водним об`єктом та земельною ділянкою, на якій розташована, і не може бути від неї відокремлена. Чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду, запроваджено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість їх використання для визначених цілей, зокрема для аквакультури, на умовах оренди. 
Крім того, посилаючись на судову практику Верховного Суду, а також враховуючи правовий статус гідротехнічної споруди як приналежності водного об`єкту з урахуванням ст.186, 190, 316 ЦК України, скаржник вважає, що власником гідротехнічної споруди може виступати лише особа, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований водний об`єкт з гідротехнічною спорудою. Оскільки гідротехнічна споруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом не може бути відокремлена від нього без втрати цільового призначення відповідно не може перебувати у власності фізичних осіб, крім випадків визначених законом. 
За таких умов рішення Капустянської сільської ради про здійснення приватизації гідротехнічних споруд та подальше її відчуження суперечить вимогам чинного законодавства та відповідно до положень ч.1 ст.21 ЦК України підлягають визнанню незаконними та скасуванню. 
Прокурор вказує, що в матеріалах справи є всі належні докази (паспорти водних об`єктів, відомості, надані Вінницькою обласною радою на виконання ухвали суду, договір оренди водних об`єктів тощо), на підставі яких вбачається, що гідротехнічні споруди для цілей риборозведення застосовуються також як такі, що запобігають шкідливій дії води. З огляду на викладене, вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши положення ДБН В.2.4.-3:2010, дійшов помилкового висновку, що до захисних гідротехнічних споруд можуть бути віднесені лише ті інженерні споруди, які у своїй назві мають слово "захист чи захисні". 
Також апелянт зауважує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.316 ГПК України не виконав вказівки Верховного Суду у даній справі, оскільки всі необхідні докази щодо виконання спірними гідротехнічних спорудами функції від шкідливої дії вод не враховано, внаслідок чого прийнято рішення без врахування доводів прокуратури та наданих доказів. 
У відповідності до ст.263 ГПК України відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказує, що прокурором не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували, що гідротехнічні споруди є захисними і відповідно можуть виконувати функції запобігання шкідливої дії вод. 
Натомість, відповідач звертає увагу апеляційного суду на висновок будівельно-технічної експертизи №10267 від 21.12.2023, технічний паспорт на гідроспоруди, лист від 18.03.2021, пояснення від 21.02.2024 та акт від 29.02.2024 Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг. Із наведених доказів, чітко прослідковується, що спірні гідротехнічні споруди не є захисними, оскільки за своїм призначенням виконують функції по здійсненню підпору води у річці (струмку) та пропуск води по руслу.
Із врахуванням викладеного, а також положень ДБН В.2.4-3:2010 "Гідротехнічні споруди. Основні положення", Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затв. наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури №252 від 19.12.1995 року, вважає, що позивачем не доведено наявність достатніх підстав для віднесення приватизованих ФГ "Софія-Т" до захисних гідроспоруд, які виключені зі переліку об`єктів приватизації. 
Відповідач також зауважує, що 04.09.2019 між Вінницькою обласною державною адміністрацією (орендодавець) та Фермерським господарством "Софія-Т" (орендар) укладено договір оренди на водний об`єкт. Вказаний водний об`єкт разом із дамбами (які є його невід`ємною частиною) використовуються відповідачем протягом семи років згідно умов договору, цільового призначення, сплачується вчасно та в повному обсязі орендна плата, здійснені поліпшення водного об`єкту (очищено ставки від мулу) благоустрій дамб та прилеглої території, проведено освітлення берегової території.
Крім того, вказує, що відповідачем в ремонт та покращення гідротехнічних споруд вкладено майже в десять раз більше коштів, ніж коштують самі греблі. Наведене свідчить саме про те, що в даному випадку має місце непропорційне втручання держави у мирне володіння майном та необхідність застосування до даного спору "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та практики Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідач просив апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури на оскаржуване рішення залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 09.09.2024 – без змін. 
У судове засідання, призначене на 17.12.2024 року, позивач та третя особа не забезпечили явку повноважних представників, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. Від третьої особи надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності її представника. 
Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст.202 ГПК України).
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення учасників справи про день, час та місце розгляду справи, зважаючи на строк розгляду апеляційної скарги, визначений ч.1 ст.273 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.
Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та  вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням 19 сесії 7 скликання Капустянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області "Про відчуження комунального майна" від 17.11.2017 (далі – рішення від 17.11.2017) включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади, що підлягають відчуженню шляхом продажу на аукціоні, гідротехнічні споруди, які знаходяться по вул.Фільварок, 27а, в с.Капустяни Тростянецького району Вінницької області.
06.12.2017 у газеті "Новини Вінниччини" опубліковано оголошення про те, що ТОВ "Вінекс" оголошує аукціон з продажу комунального майна Капустянської сільської ради с.Капустяни Тростянецького району Вінницької області, в т.ч. гідроспоруд: греблі площею основи 685 кв.м та трубчатого шлюзу-регулятора (водовипускач); греблі площею основи 1000 кв.м та трубчатого шлюзу-регулятора (водовипускач); греблі площею основи 955 кв.м та трубчатого шлюзу-регулятора (водовипускач); греблі площею основи 630 кв.м, трубчатого шлюзу-регулятора (водовипускач) та переливної труби.
За результатом проведення аукціону з продажу комунального майна територіальної громади Капустянської сільської ради згідно з протоколами №2-5 від 27.12.2017 переможцем із продажу вказаних об`єктів визнано ФГ "Софія-Т".
Рішенням 22 позачергової сесії 7 скликання Капустянської сільської ради "Про продаж майна комунальної власності" від 30.01.2018 (далі – рішення від 30.01.2018) вирішено продати:
-          згідно з протоколом № 2 проведення аукціону з продажу комунального майна територіальної громади Капустянської сільської ради від 27.12.2017, переможцю аукціону ФГ "Софія-Т" с. Капустяни, гідроспоруду, площею основи 685      кв.м та трубчатий шлюз-регулятор (водовипускач), що розташовані по вул.Фільварок, 27а, в с.Капустяни Тростянецького району Вінницької області;
-          згідно з протоколом № 3 проведення аукціону з продажу комунального майна територіальної громади Капустянської сільської ради від 27.12.2017, переможцю аукціону ФГ "Софія-Т" с. Капустяни, гідроспоруду, площею основи 1000 кв.м та трубчатий шлюз-регулятор (водовипускач), що розташовані по вул.Фільварок, 27а, в с.Капустяни, Тростянецького району Вінницької області;
-          згідно з протоколом № 4 проведення аукціону з продажу комунального майна територіальної громади Капустянської сільської ради від 27.12.2017, переможцю аукціону ФГ "Софія-Т" с. Капустяни, гідроспоруду, площею основи 955      кв.м та трубчатий шлюз-регулятор (водовипускач), що розташовані по вул.Фільварок, 27а, в с.Капустяни Тростянецького району Вінницької області;
-          згідно з протоколом № 5 проведення аукціону з продажу комунального майна територіальної громади Капустянської сільської ради від 27.12.2017, переможцю аукціону ФГ "Софія-Т" с.Капустяни, гідроспоруду, площею основи 630 кв.м, трубчатий шлюз-регулятор (водовипускач) та переливну трубу, що розташовані по вул. Фільварок, 27а, в с.Капустяни Тростянецького району Вінницької області.
22.05.2018 між Капустянською сільською радою (продавець) і ФГ "Софія-Т" (покупець) укладено договір купівлі-продажу (далі – договір купівлі-продажу від 22.05.2018), відповідно до умов якого продавець в особі представника продає та передає у власність, а покупець в особі представника купляє та приймає у власність комплекс будівель та споруд - 2-х поверхову нежитлову будівля (сторожка) та комплекс гідротехнічних споруд, який розташований по вул. Фільварок, 27а, с.Капустяни Тростянецького району Вінницької області (далі – договір).
Згідно з абз. 2 п. 1 договору до складу відчужуваного комплексу будівель та споруд входить: 2-х поверхова нежитлова будівля (сторожка) літ. А, загальною площею 37,1 кв.м, гідроспоруда площею основи 685 кв.м та трубчатий шлюз-регулятор (водовипускач), гідроспоруда площею основи 1000 кв.м та трубчатий шлюз-регулятор (водовипускач), гідроспоруда площею основи 955 кв.м та трубчатий шлюз-регулятор (водовипускач), гідроспоруда площею основи 630 кв.м, трубчатий шлюз-регулятор (водовипускач) та переливна труба.
Відчужений комплекс розташований на земельній ділянці площею 15,9432 га з кадастровим номером 0524182700:01:001:0291 (п.1.2. договору).
22.05.2018 відповідні відомості внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право приватної власності за ФГ "Софія-Т" з номером запису про право власності 26259713.
Відповідно до технічного паспорта на виробничу будівлю 2-х поверхова нежитлова будівля (сторожка) та комплекс гідротехнічних споруд включає: А- 1 - 2-х поверхова нежитлова будівля (сторожка), 1 - водяне дзеркало під ставками 9,2563 га, 2 - водяне дзеркало під зимівниками 0,2494 га, 3 - гідроспоруди 0,4715 га, 4 - проектна прибережна смуга 10,6316 га, прибережна смуга, що надається в оренду 5,8874 га, 6 - водозливні трубопроводи.
Гідротехнічні споруди, які розміщені на ставках площею 2,9755 га, 2,7424 га, 2,2875 га та 1,2507 га збірні зі сталі із ручним регулюванням та знаходяться за межами населеного пункту с. Капустяни на струмку Безіменний, лівій притоці р.Тростянець (Недотека), права притока р. Південний Буг (басейн р. Південний Буг).
Спірні гідротехнічні споруди розташовані на земельній ділянці державної власності, категорія земель: землі водного фонду, загальною площею 15,9432 га, кадастровий №0524182700:01:001:0291, цільове призначення: 10.07. для рибогосподарських потреб. 
04.09.2019 між ФГ "Софія-Т" та Вінницькою ОДА укладено договір оренди на водний об`єкту. Зареєстровано речове право 05.12.2019 за №34568915.
Прокурор стверджує, що спірні гідротехнічні споруди є захисними, а тому із урахуванням приписів ч.2 ст.4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" вказані об`єкти  не підлягають приватизації. Спірні гідротехнічні споруди розташовані на струмку Безіменний, який у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.5 ВК України відноситься до водних об`єктів місцевого значення та з посиланням на приписи ч.2    ст. 59, п. "ґ" ч. 4 ст. 83, п. "д" ч. 4 ст.84 ЗК кодексу України, ч.1 ст.181 ЦК України, а також з урахуванням принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, зазначає, що земельна ділянка, на якій розміщені спірні гідроспоруди, не може перебувати в приватній власності, що фактично також виключає правомірність їх приватизації та можливість, за таких умов, перебувати у приватній власності. 
Таким чином, прокурор вважає, що вказані обставини свідчать, що рішення Капустянської сільської ради про здійснення приватизації гідротехнічних споруд та подальше її відчуження суперечить вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду. 
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, судова колегія, із врахуванням листів Бершадської місцевої прокуратури від 04.01.2021, 20.01.2021 до Тростянецької селищної ради, надісланих у зв`язку із виявленими порушеннями з метою вжиття належних заходів реагування, а також листа-повідомлення від 09.02.2021 до вказаного органу про намір звернутися до суду з позовом в інтересах держави, вважає вірним висновок суду першої інстанції про дотримання прокурором вимог ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки позивач належним чином не здійснив захист можливо порушених інтересів держави в спірних правовідносинах, у зв`язку з чим у прокурора були обґрунтовані правові підстави для звернення з даним позовом до суду.
Крім того, враховуючи обізнаність Тростянецької селищної ради про необхідність захисту інтересів держави, наявність відповідних повноважень для їх захисту шляхом самостійного звернення з відповідним позовом до суду, а також приймаючи до уваги лист селищної ради від 12.01.2021 про невжиття заходів претензійно-позовного характеру, відсутність будь-яких посилань на вчинення дій для усунення виявлених порушень в майбутньому, колегія суддів вважає, що відповідний орган фактично усунувся від реалізації повноважень по захисту можливих порушень інтересів держави, що свідчить про його бездіяльність. З огляду на що такий позов пред`являється прокурором в інтересах держави в особі Тростянецької селищної ради.
Колегія суддів враховує, що якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абз.1 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру". У цьому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про свідоме нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом.
Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №927/172/21, від 28.06.2022 у справі №916/1283/20, від 13.09.2022 у справі №910/14844/21.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст.58 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.
За положенням ст. 4 Водного кодексу України (далі – ВК України), до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Із аналізу вказаних норм права, вбачається, що землі, зайняті гідротехнічними спорудами, належать до земель водного фонду.
Судами при розгляді справи встановлено, що гідротехнічні споруди розташовані на струмку Безіменний, лівій притоці р.Тростянець (Недотека), права притока р. Південний Буг (басейн р. Південний Буг). При цьому, струмок Безіменний пролягає в межах Тростянецького району (на даний час Гайсинського району) Вінницької області та є лівою притокою р.Тростянець (Недотека), яка в свою чергу  впадає в басейн р. Південний Буг. 
За таких умов та у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.5 ВК України, струмок Безіменний відноситься до водних об`єктів місцевого значення.  
Статтею 59 ЗК України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Разом з тим, згідно з п. "ґ" ч.4 ст.83, п. "д" ч.4 ст.84 ЗК України, передача земель водного фонду у приватну власність заборонена, крім випадків, визначених цим Кодексом. Такі випадки передбачені ч.2 ст.59 ЗК України, а саме громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність лише замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів) 
Відповідно до ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ст.186, 190, 316 ЦК України право власності особи виникає на окрему, самостійну річ. Отже, розглядаючи відповідні спори, суди мають враховувати, що приналежність головної речі не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №910/8903/16).
Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі.
У постанові від 24.01.2024 у справі №401/2975/20 Верховний Суд дійшов висновку, що приналежність до головної речі самостійно не реєструється, як окремий об`єкт нерухомого майна. У такому випадку державному реєстратору необхідно відмовити у державній реєстрації права власності на об`єкт, який є приналежністю головної речі.
Відповідно до додатку А до ДБН В.2.4-3:2010 "Гідротехнічні, енергетичні та меліоративні системи і споруди, підземні гірничі виробки. Гідротехнічні споруди. Основні положення", гідротехнічні споруди - це споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод.
Згідно зі ст.1 Закону України "Про аквакультуру" гідротехнічні споруди для цілей аквакультури - об`єкти нерухомого майна державної або комунальної власності або власник яких невідомий чи його неможливо встановити на підставі даних, документів та/або інформації з відповідних державних реєстрів (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод та розташовані на водних об`єктах, наданих у користування на умовах оренди для цілей аквакультури. 
Гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми - об`єкти нерухомого майна державної власності (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод.
Пунктом 1.9.18 Методики обстеження та паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затв. наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури №252 від 19.12.1995, встановлено, що гідротехнічні споруди - це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водовипуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.
Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що незалежно від цільового призначення гідротехнічна споруда - це інженерна споруда, що виконує допоміжну функцію у здійсненні певних водогосподарських заходів як щодо використання водних ресурсів, так і для захисту від шкідливої дії води. Гідроспоруда забезпечує функціонування водного об`єкта та не може існувати окремо від нього. Використання гідротехнічної споруди без втрати її правового статусу з іншою метою аніж обслуговування водного об`єкта є неможливим, тобто вона є приналежністю до водного об`єкта та слідує за головною річчю із врахуванням ст.186 ЦК України.
Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 911/30/22 (п.42), від 24.09.2024 у справі №902/1123/23 (п.5.3.).
Водночас, апеляційний суд враховує, що водний об`єкт не може бути відокремлений від земельної ділянки та бути самостійним (окремо від земельної ділянки, на якій він розташований) об`єктом прав та обов`язків, а право розпоряджатись водним об`єктом належить власнику земельної ділянки, на якій розташований цей водний об`єкт (постанова Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 903/906/16). 
Враховуючи викладене, а також правовий статус гідротехнічної споруди як приналежності водного об`єкту, власником гідротехнічної споруди може виступати лише особа, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований водний об`єкт з гідротехнічною спорудою (постанова Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №125/1227/22).
З огляду на викладене, враховуючи ч.4 ст.5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", згідно якої не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, колегія суддів дійшла висновку, що право власності на гідротехнічну споруду не може бути зареєстроване ні за ким, оскільки гідротехнічна споруда як окремий об`єкт права власності насправді не існує. 
Водночас, апеляційний суд зауважує, що оскільки гідротехнічні споруди нерозривно пов`язані з водним об`єктом, не можуть бути відокремлені від нього без втрати цільового призначення, а земельна ділянка водного фонду, на якій розміщені спірні об`єкти та водний об`єкт, не може перебувати у приватній власності у відповідності до п. "ґ" ч.4 ст.83, п. "д" ч.4 ст.84 ЗК України, а тому спірні гідроспоруди відповідно також не можуть перебувати у приватній власності фізичних осіб.
Крім того, враховуючи вищевикладені висновки суду, колегія суддів вважає, що положення Закону України "Про приватизацію державного майна" (чинного станом на дату прийняття рішення органу місцевого самоврядування про відчуження спірного майна) щодо прямої заборони приватизації гідротехнічних споруд саме захисного призначення не змінює правового статусу гідроспоруди як речі приналежної до головної, а відтак не має вирішального значення для вирішення даного спору. 
Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
За положеннями ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
З огляду на вищевикладені висновки апеляційного суду щодо правового статусу гідротехнічної споруди та відповідно неможливості їх перебування у приватній власності, рішення Капустянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області "Про відчуження комунального майна" від 17.11.2017 року в частині включення до об`єктів комунальної власності, які підлягають відчуженню шляхом продажу на аукціоні гідротехнічних споруд, а також рішення Капустянської сільської ради "Про продаж майна комунальної власності" від 30.01.2018 року в частині продажу гідротехнічних споруд, є незаконними. 
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №483/448/20, п. 9.67; від 05.07.2023 у справі №912/2797/21, п.8.13; від 12.09.2023 у справі №910/8413/21, п.180).
Як вбачається з матеріалів справи, на основі рішення Капустянської сільської ради "Про продаж майна комунальної власності" від 30.01.2018 року в частині продажу гідротехнічних споруд, яке просить визнати незаконним та скасувати прокурор у позовній заяві, було укладено договір купівлі-продажу комплексу будівель та споруд від 22.05.2018 року, тобто вказане рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію виконанням. 
Відтак, наведені обставини та правові висновки Великої Палати Верховного Суду у сукупності свідчать про обрання прокурором в частині визнання незаконним та скасування рішення Капустянської сільської ради "Про продаж майна комунальної власності" від 30.01.2018 року неналежного та неефективного способу захисту, оскільки це рішення внаслідок його реалізації вже не породжує для сторін будь-яких прав та обов`язків, як і їх скасування. 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (п.6.21), від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 (п. 6.56), від 06.07.2022 у справі №914/2618/16 (п28)).
Таким чином, із врахуванням ч.4 ст.236 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування рішення Капустянської сільської ради "Про продаж майна комунальної власності" від 30.01.2018 року, з підстав обрання неналежного способу захисту права, порушеного у спірних правовідносинах та як наслідок зміни мотивувальної частини рішення Господарського суду Вінницької області від 17.04.2024 у вказаній частині.  
Водночас, рішення Капустянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області "Про відчуження комунального майна" від 17.11.2017 року в частині включення до об`єктів комунальної власності, які підлягають відчуженню шляхом продажу на аукціоні гідротехнічних споруд, не вичерпало своєї дії шляхом виконання (укладенням відповідного договору тощо). Вказане рішення є чинним та всупереч ст.19 Конституції України, ст.21 ЦК України породжує відповідні правові наслідки.
Отже, враховуючи незаконне включення до об`єктів комунальної власності, які підлягають відчуженню шляхом продажу на аукціоні, спірних гідротехнічних споруд,   відповідна позовна вимога про визнання незаконним та скасування рішення Капустянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області "Про відчуження комунального майна" від 17.11.2017 року підлягає задоволенню у відповідності до положень ч.1 ст.21 ЦК України. 
Оцінюючи наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, суд апеляційної інстанції враховує, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України).
Згідно з ч.2, 3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Враховуючи встановлений факт незаконності спірних рішень органу місцевого самоврядування, зважаючи, що укладання договору купівлі-продажу від 22.05.2018 року є похідним від правового акта, на підставі якого він укладається, а також приймаючи до уваги ч.1 ст.202, ст.203, ч.3 ст.215 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним.
Щодо позовної вимоги про визнання права комунальної власності за Тростянецькою селищною територіальною громадою в особі Тростянецької селищної ради на спірні гідротехнічні споруди, апеляційний суд вважає за необхідне вказати наступне. 
Згідно правових висновків Верховного Суду, у випадку, якщо зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний об`єкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий окремий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт. Такі висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №904/7803/21 (п.6.45), від 01.11.2023 у справі № 910/7987/22 (п.5.27).
Отже, у справі, що переглядається, належному способу захисту прав відповідає позовна вимога про припинення володіння відповідача гідротехнічними спорудами, а не позовні вимоги про визнання права, про припинення права власності чи будь-які інші позовні вимоги. Якщо в Державному реєстрі відкритий окремий розділ на такі гідротехнічні споруди, то судове рішення про задоволення такої позовної вимоги є підставою для державної реєстрації припинення права власності та закриття розділу, якщо ж у розділі окрім права власності на гідротехнічні споруди зареєстроване право власності також на інші будівлі, споруди, то таке судове рішення є підставою для виключення відомостей про гідротехнічні споруди з опису об`єкта нерухомого майна.
Із врахуванням викладеного, зважаючи на правовий статус гідроспоруди як приналежності до основної речі у відповідності до ст.186 ЦК України, а також те, що власником гідротехнічної споруди може виступати лише особа, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований водний об`єкт з гідротехнічною спорудою, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності окремо визнавати право власності на спірні гідроспоруди, а відтак обраний прокурором спосіб захисту порушеного права у вказаній частині є неналежним та неефективним. Вказане не було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення, а тому мотивувальна частина рішення підлягає зміні у вказаній частині з викладенням її в редакції даної постанови. 
Окрім того, надаючи оцінку наявності чи відсутності правових підстав для застосування строку позовної давності у даній справі, апеляційний суд враховує таке. 
Строки звернення до суду, як складова механізму реалізації права на судовий захист, є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абз.5 пп.2.1 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду від 22.02.2012 №4-рп/2012).
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).
Строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу) ЦК України визначає як позовну давність (ст.256 ЦК України). 
Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.3, 4 статті 267 ЦК України).
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право).
Отже, за змістом названих норм, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
За змістом ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), яка в силу приписів ст. 257 цього Кодексу встановлюється тривалістю у три роки.
При цьому, початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується як з моментом порушення прав особи, так і з моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.
Апеляційним судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 за №707-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області" затверджено у Додатку до розпорядження адміністративні центри та, території, відповідно до якого до Тростянецької Територіальної громади увійшла, серед інших територіальна громада с. Капустяни Тростянецького району.
Таким чином, із дня набуття повноважень - Тростянецькою селищною радою Гайсинського району Вінницької області повноваження Капустянської сільської ради припинено. 
Відповідно до пп.4 п.6-1 сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту.
Колегія суддів погоджується з твердженням прокурора, що Тростянецька селищна рада не була стороною даного договору, однак зважаючи на зміни в складі її територіальної громади та входження до її території с.Капустяни вказаний договір купівлі-продажу порушує інтереси сформованої територіальної громади - Тростянецької селищної територіальної громади.
Фактичне вибуття спірного нерухомого майна та відповідно порушення прав Тростянецької селищної територіальної громади відбулось при реєстрації права власності за ФГ "Софія-Т" на спірні гідроспоруди за договором купівлі-продажу, а саме 22.05.2018 року. 
Зважаючи на той факт, що позов у даній справі було подано 09.02.2021 року, тобто в межах строку позовної давності визначеного ст.257 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку, що прокурор не пропустив строк звернення до суду з даним позовом, а відтак заява відповідача про застосування строків позовної давності в частині задоволених позовних вимог не підлягає до задоволення.
При цьому, враховуючи, що при розгляді даного спору колегія суддів встановила відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування Рішення Капустянської сільської ради "Про продаж майна комунальної власності" від 30.01.2018 року, та в частині визнання права комунальної власності за Тростянецькою селищною громадою в особі Тростянецької селищної ради Гайсинського району на спірне майно, заява відповідача про застосування строків позовної давності у вказаних частинах задоволенню не підлягає, а відповідний строк не може бути застосований.
Колегія суддів не надає оцінку доводам відповідача щодо здійснення ним будь-яких поліпшень спірного майна та їх вартості, оскільки вони не знаходяться в площині спірних правовідносин та можуть бути предметом спору в інших судових провадженнях. 
Згідно п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п.1, 3, 4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. 
Зважаючи на вищевикладене, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, та як наслідок скасування рішення Господарського суду Вінницької області від 09.09.2024 в частині визнання незаконним та скасування рішення Капустянської сільської ради "Про відчуження комунального майна" від 17.11.2017 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу комплексу будівель та споруд від 22.05.2018 року та прийняття в цій частині нового рішення про задоволення позову. Рішення Господарського суду Вінницької області від 09.09.2024 в частині визнання незаконним та скасування Рішення Капустянської сільської ради "Про продаж майна комунальної власності" від 30.01.2018 року, та в частині визнання права комунальної власності за Тростянецькою селищною громадою в особі Тростянецької селищної ради Гайсинського району на спірне майно, підлягає зміні в мотивувальній частині, з викладенням її в редакції даної постанови.
Враховуючи приписи ст.129 ГПК України, апеляційним судом, з підстав часткового скасування судового рішення та часткового задоволення апеляційної скарги, здійснено перерозподіл судових витрат зі сплати судового збору пропорційно задоволених вимог.
Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Вінницької області від 09.09.2024 у справі №902/117/21 задоволити частково. 
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 09.09.2024 у справі №902/117/21 в частині визнання незаконним та скасування рішення Капустянської сільської ради "Про відчуження комунального майна" від 17.11.2017 року, визнання недійсним Договору купівлі-продажу комплексу будівель та споруд від 22.05.2018 року - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити. 
3. Визнати незаконним та скасувати Рішення 19 сесії 7 скликання Капустянської сільської ради Тростянецького району Вінницької області "Про відчуження комунального майна" від 17.11.2017 року в частині включення до об`єктів комунальної власності, які підлягають відчуженню шляхом продажу на аукціоні гідротехнічних споруд, що розташовані по вул. Фільварок, 27а, с.Капустяни Тростянецького району Вінницької області. 
4. Визнати недійсним Договір купівлі-продажу комплексу будівель та споруд - 2-х поверхової нежитлової будівлі (сторожки) та комплексу гідротехнічних споруд від 22.05.2018 року, укладеного між Капустянською сільською радою і Фермерським господарством "Софія-Т". 
5. Рішення Господарського суду Вінницької області від 09.09.2024 у справі №902/117/21 в частині визнання незаконним та скасування Рішення Капустянської сільської ради "Про продаж майна комунальної власності" від 30.01.2018 року в частині продажу гідротехнічних споруд, що розташовані по вул.Фільварок, 27а, с.Капустяни Тростянецького району Вінницької області, та в частині визнання права комунальної власності за Тростянецькою селищною громадою в особі Тростянецької селищної ради Гайсинського району на комплекс будівель та споруд - 2-х поверхову нежитлову будівлю (сторожку) та комплекс гідротехнічних споруд - змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови.
6. Стягнути з Фермерського господарства "Софія - Т" (24332, Вінницька обл., Гайсинський р-н, с.Капустяни, вул. Є. Мурованого, буд. 41, с. Капустяни, код ЄДРПОУ 40142226) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, м.Вінниця, вул.Монастирська, 33, код ЄДРПОУ 02909909) судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 4540,00 грн, за розгляд апеляційної скарги - 6810,00 грн, за розгляд апеляційної скарги при новому розгляді справи - 6810,00 грн. 
7. Стягнути з Фермерського господарства "Софія-Т" (24332, Вінницька обл., Гайсинський р-н, с.Капустяни, вул. Є. Мурованого, буд.41, с.Капустяни, код ЄДРПОУ 40142226) на користь Рівненської обласної прокуратури (33028, м.Рівне, вул.16 Липня, 52, код ЄДРПОУ 02910077) судовий збір за розгляд касаційної скарги в сумі 9080,00 грн.
8. Господарському суду Вінницької області видати судові накази.
9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

                                           Повний текст постанови складений "24" грудня 2024 р.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Гудак А.В.  

Суддя                                                                                              Петухов М.Г.