Справа № 459/1429/24                        Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М. В. 
Провадження № 22-ц/811/3314/24                Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 

07 лютого 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 вересня 2024 року, яка підписана представником Зачепіло Зоряною Ярославною, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

 
в травні 2024 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 30 202 грн, судовий збір у розмірі 3 028 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн.
Вимоги обґрунтовано тим, що 02 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання фінансових послуг № 2109245897063 «Стандартний», за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 3 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил (пункт 1.1 договору). На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3 000 грн. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому позикодавцем було перераховано грошові кошти. 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого контролю» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг № 2109245897063 від 02 квітня 2021, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник яким є: ОСОБА_1 .. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №2109245897063 від 02 квітня 2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» і боржник за яким є: ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» вважає, що його наділено правом грошової вимоги до відповідачки. Позивач вказує, що заборгованість за договором відповідачкою не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 обліковується прострочена заборгованість, яка станом на день підготовки позову становить 52 402, 20 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3 000 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги 49 402,20 грн. Враховуючи вищевикладене, просили позов задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 30 202 грн.
       Рішенням Червоноградський міський суд Львівської області від 24 вересня 2024 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» задоволено.
       Вирішено:
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за Договором про надання фінансових послуг №2109245897063 від 02 квітня 2021 року у розмірі 30 202 гривні.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 3 028 гривень.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, в сумі 5 000 гривень.
       Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 , подавши в жовтні 2024 року апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , в якій міститься прохання скасувати оскаржуване судове рішення. 
Вважає оскаржуване рішення незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
       Так, в поданій апеляційній скарзі зазначає, що товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» було надано фінансову послугу ОСОБА_1 шляхом укладення договору про надання фінансових послуг № 2109245897063 від 02 квітня 2021 року. Про те, надана позивачем суду копія Договору не містить підпису відповідача. Крім того, суду не надано докази перерахування кредитних коштів на рахунок ОСОБА_1 (рахунок, виписка). Окрім того, графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача. Відповідно, ОСОБА_1 не ознайомлювали з умовами кредитування. 
Крім того, між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12 . В подальшому, відповідно до Договору про відступлення прав вимоги № 10- 03/2023/01 від 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило, а ТОВ «Коллект Центр» за плату прийняло право грошової вимоги до боржників, визначених в Реєстрі боржників, у тому числі, і до відповідача. Однак, відповідач не була повідомлена про зміну кредиторів за вказаним кредитним договором.
Отже, позивачем не були надані суду докази на обґрунтування того, що ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами наданого кредиту та взагалі отримувала кредитні кошти. Просить врахувати той факт, що позивач посилається на Правила надання грошових коштів, але матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Правилами відповідач ознайомлювалася при укладенні договору. Правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником.
       Окрім того, вважає, що заявлені позивачем до стягнення суми процентів не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необгрунтованим, а позовні вимоги - недоведені.
       Надані позивачем розрахунок заборгованості за кредитами, підготовлені робітниками організації - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.
Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними.
Також звертає увагу, що розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Зокрема, сума заборгованості по відсотках, заявлена позивачем до стягнення, є в дев`ять разів більшою за тіло наданого позивачем кредиту, що суперечить нормам законодавства.
Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредиторові за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього.
Окрім того, на думку заявника, виписки по рахункам або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів
20 грудня 2024 року зареєстровано відзив товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 вересня 2024 року, яка підписана представником ОСОБА_2 , в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. Відзив вмотивовано законністю рішення суду першої інстанції.        
       Згідно із частиною третьою статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судами двох інстанцій встановлено, що 02 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг № 2109245897063 «Стандартний», за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил (пункт 1.1 договору) (надалі - Договір) (а. с. 5-7).
Кредит надавався на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (пункт 1.2 Договору).
Орієнтовний строк повернення кредиту 18 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахований на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 18 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (пункт 1.3 Договору).
Пунктом 1.4 Договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: 
а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; 
б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4.а); 
в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); 
г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована.
Відповідно до пунктів 1.4.1 і 1.4.2 Договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.
Згідно п. 1.9 Договору граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік.
       Відповідчка ОСОБА_1 здійснила дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору, у якій відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з умовами та правилами надання коштів їй в позику (а. с. 7 на звороті).
       У Договорі кредиту та доданому до нього графіку платежів (додаток № 2) відображені основні умови кредитування, інформація щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту та інші умови (а. с. 8-10).
       На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3 000 грн, що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей», згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 02 квітня 2021 року здійснено 1 переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику в сумі 3 000 грн (а. с. 11).
       Позичальник свої зобов`язання по Договору кредиту належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості по тілу кредиту та процентах, яка становить 24 330 грн (3 000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 21 330 грн - заборгованість по процентах, заборгованість по комісії 2 850 грн), що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а. с. 11 (на звороті) - 13).
       01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (клієнт) та ТОВ «Вердикт Капітал» (фактор) було укладено договір факторингу №1-12, за умовами якого клієнт зобов`язувався відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60 168 947 грн, а фактор зобов`язувався, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим Договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стати новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (надалі – Договір факторингу №1-12) (а. с. 16-18).
Згідно з п. 2.3 Договору факторингу №1-12 з дати відступлення прав вимоги фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані Клієнтом) за Договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення Боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у Боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов Договорів фінансових послуг.
       Відповідно до Акту приймання-передачі реєстру боржників від 03 грудня 2021 року за Договором факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 31632 (а. с. 19).
       Із витягу з додатку № 3 до Договору факторингу №1-12, а саме з Реєстру боржників, установлено, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило, а ТОВ «Вердикт капітал» прийняло право вимоги до боржників ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на умовах, передбачених Договором факторингу №1-12, в тому числі і до ОСОБА_1 на суму 24 330 грн (3 000 грн – заборгованість за тілом кредиту, 21 330 грн - заборгованість по процентах) (а. с. 19-21).
       В подальшому, відповідно до Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило, а ТОВ «Коллект Центр» за плату прийняло право грошової вимоги до боржників, визначених в Реєстрі боржників (надалі – Договір №10-03/2023/01) (а. с. 22-24).
       Із розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Вердикт капітал» вбачається, що заборгованість за договором №2109245897063 ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 березня 2023 року становила 52402 грн, з яких: за тілом кредиту 3 000 грн, за відсотками на дату відступлення права вимоги 21 330 грн, нараховані відсотки згідно кредитного договору 28072 грн (а. с. 14).
       Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором №10-03/2023/01 ТОВ «Вердикт Капітал» передав, а ТОВ «Коллект Центр» прийняв Реєстр боржників кількістю 29 141 (а. с. 25).
       Відповідно до Реєстру боржників до Договору №10-03/2023/01 ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 52 402 грн, що складається з 3 000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 49 402, 20 грн заборгованості за відсотками (а. с. 25 (на звороті) - 28).
       Позивач до позовної заяви долучив свій розрахунок заборгованості, складений станом на 10 травня 2024 року, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Коллект Центр» становить: за тілом кредиту 3 000 грн, 49 402,20 грн заборгованості за відсотками (а. с. 15).
       Разом з цим, позивач просить, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 30 202 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 3 000 грн, заборгованість за відсотками 27 202 грн, оскільки ОСОБА_1 добровільно свої зобов`язання не виконує.
       Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.
       Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та правочини.
       Частина перша статті 626 ЦК України регламентує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Приписами частини першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       За приписами статей 627 - 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Згідно із змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
       Статтею 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
       Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».
       Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
       Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
       Відповідно до частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
       Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
       Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
       Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі №234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.
З матеріалів справи убачається, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено вищевказаний Договір про надання фінансових послуг, який був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Н8», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачкою для електронного підпису, у відповідності до вимог частин шостої та восьмої статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідачка ознайомилась і погодилась з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Крім цього, підписавши Договір та анкету-заяву (а. с. 7 на звороті), ОСОБА_1 підтвердила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що вона умови Договору цілком зрозуміла та приймала їх.
       В Договорі та анкеті клієнта зазначено адресу ОСОБА_1 , її паспортні дані, дату народження, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, адресу проживання та реєстрації, номер банківського рахунку/картки для перерахування коштів, котрий належить останній, що є підтвердженням здійснення нею процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».
       У зв`язку з чим, твердження представника відповідачки в апеляційній скарзі про відсутність доказів укладення між сторонами кредитного договору та відсутність на договорі підпису відповідачки є безпідставними.
       Отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, зокрема випискою по рахунку № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 за період з 02 квітня 2021 року по 02 травня 2021 року, з якої вбачається, що 02 квітня 2021 року відбулось зарахування грошових коштів у сумі 3 000 грн (а. с. 92-93), що також спростовує доводи апеляційної скарги заявника в цій частині.
       Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за Договором про надання фінансових послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором.
       Натомість відповідачка, всупереч умовам Договору про надання фінансових послуг, свої зобов`язання належним чином не виконала, кредит не повернула, проценти за користування коштами не сплатила, що вбачається з розрахунку заборгованості.
       Згідно з пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
       Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
       Відповідно до статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. 
       З матеріалів справи убачається, що до позовної заяви позивачем надано належним чином завірене платіжне доручення від 03 грудня 2021 року (а. с. 18), Акт приймання-передавання реєстру боржників за договором факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року (а. с. 18 на звороті) та Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-03/2023/01 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10 березня 2023 року, що є достатніми доказами факту передачі/набуття права вимоги (а. с. 25).
Договори факторингу, які підтверджують факт відступлення прав вимоги є дійсними та чинними, відомості про те, що вони оскаржувались в судовому порядку відсутні.
Відтак, позивачем надано докази переходу до нього права вимоги за Договором, що підтверджується укладеними 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» Договору факторингу №1-12 та 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» Договору про відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01, у результаті чого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за Договором.
       Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
       Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника ОСОБА_1 про заміну кредитора. Разом з цим, у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц Верховний Суд зазначив, що наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Аналогічна правова позиція висловлена ВС в постанові від 23 березня 2015 року у справі №6-979цс15.
       Отже, саме по собі неповідомлення боржника про уступку права вимоги чи неотримання боржником такого повідомлення, на що посилається представник відповідачки, не припиняє зобов`язань сторін за кредитними договорами і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора.
       Сторона відповідача не навела доказів порушення її прав заміною кредитора та не повідомленням відповідача про таку заміну і що така заміна у будь-який         спосіб мала негативні наслідки для відповідача.
       За час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, відповідачкою не надано відомостей, що свідчать про погашення вищевказаної заборгованості та про причини несвоєчасного погашення такої у добровільному порядку, на підтвердження доводів апеляційної скарги про неправильність розрахунку заборгованості, контррозрахунок також не подано, як і не спростовано приналежність номеру мобільного телефону, через який було укладено договір, відповідачці та надходження кредитних коштів саме на рахунок відповідачки.
За нарахованої заборгованості у сумі 52 402 грн. 20 коп., позивач при пред`явленні позову, врахував принцип розумності, співмірності і пропорційності, звернув увагу на те, що не нараховував відсотків за користування коштами після набуття ним права вимоги, і просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 30 202 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) становить 3 000 грн, заборгованість за відсотками 27 202 грн.
Відтак, встановивши, що позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за Договором, а відповідачка, отримавши кредитні кошти, не повернула їх у встановлений договором строк, місцевий суд дійшов до вірного висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Коллект Центр», а відтак і про задоволення позовних вимог.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що заявлений стороною позивача до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000,00 грн не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Врахувавши співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень
Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вищенаведеним. Суд першої інстанції належним чином оцінив наявні в матеріалах справи докази, відтак доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 вересня 2024 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 вересня 2024 року
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 07 лютого 2025 року.

Головуючий                                                         С. М. Копняк

Судді:                                                                        С. М. Бойко

А.В.Ніткевич