ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року	Львів	Справа № 460/6046/24 пров. № А/857/31227/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року (ухвалене головуючим – суддею Дорошенко Н.О. у м. Рівне) у справі № 460/6046/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.05.2024 №025350009912 про відмову в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  ОСОБА_1 .
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Мир» с. Червоне з 01.11.1984 по 16.03.1990, в ПСП «Обрій» с. Тирлівка з 01.12.2004 по 29.06.2004, з 01.12.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.05.2005, з 01.11.2005 по 28.02.2006, з 01.06.2006 по 30.06.2006 згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення, тобто з 30.04.2024.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що обчислений Пенсійним органом стаж позивача склав 25 років 07 місяців 20 днів, до стажу не зараховано періоди роботи: в колгоспі «Мир» с. Червоне з 01.11.1984 по 16.03.1990 с. Червоне згідно трудової книжки, оскільки для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи та про членство в колгоспі (встановлений мінімум трудової участі, відпрацьовані трудодні), видані на підставі первинних документів. Також до загального страхового стажу не зараховано період роботи в ПСП «Обрій» с. Тирлівка з 01.12.2004 по 29.06.2004, з 01.12.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.05.2005, з 01.11.2005 по 28.02.2006, з 01.06.2006 по 30.06.2006, оскільки інформація про зазначені періоди роботи відсутня в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Позивач вважає, що записами трудової книжки колгоспника чітко визначено період його роботи в колгоспі «Мир» с. Червоне з 01.11.1984 по 16.03.1990, в якій відображені відомості про вихододні, а відсутність відомостей про сплату за нього роботодавцем страхових внесків за період з 01.12.2004 по 29.06.2004, з 01.12.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.05.2005, з 01.11.2005 по 28.02.2006, з 01.06.2006 по 30.06.2006 не може негативно впливати на зарахування такого періоду роботи до його страхового стажу.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 07.05.2024 №025350009912 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути подану 30.04.2024 ОСОБА_1 заяву про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його загального страхового стажу період роботи в колгоспі «Мир» з 01.11.1984 по 16.03.1990, в ПСП «Обрій» з 01.04.2004 по 29.06.2004, з 01.12.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.05.2005, з 01.11.2005 по 28.02.2006, з 01.06.2006 по 30.06.2006 відповідно до відомостей, наявних у трудовій книжці колгоспника Форма 76 №512, дата заповнення 10.04.1980, та прийняти рішення з питання призначення пенсії з врахуванням висновків, викладених у рішенні суду. В решті позову відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач-1 щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи позивача у ПСП «Обрій» в календарному (повному) обчисленні відповідно до відомостей, наявних у трудовій книжці колгоспника Форма 76 №512, дата заповнення 10.04.1980.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.04.2024 звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням відповідача-1 від 07.05.2024 №025350009912, визначеного для розгляду документів за принципом екстериторіальності, відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу 30 років. 
Повідомлено, що обчислений Пенсійним органом стаж позивача склав 25 років 07 місяців 20 днів. До стажу не зараховано періоди роботи: в колгоспі за 1984-1990 роки згідно трудової книжки №512, оскільки для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи та про членство в колгоспі (встановлений мінімум трудової участі, відпрацьовані трудодні), видані на підставі первинних документів. 
Зазначено, що до загального страхового стажу не зараховано період роботи в ПСП «Обрій» с. Тирлівка з 01.12.2004 по 29.06.2004, з 01.12.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.05.2005, з 01.11.2005 по 28.02.2006, з 01.06.2006 по 30.06.2006, оскільки інформація про зазначені періоди роботи відсутня в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
Позивач вважаючи протиправним таке рішення відповідача-1, звернувся до суду з цим позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Частиною 1 ст. 28 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески (стаття 1 Закону №1058-ІV, який набрав чинності з 01.01.2004).
Аналогічне визначення містить і частина перша статті 24 Закону №1058-ІV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV врегульовано, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Оцінюючи правомірність поведінки відповідача щодо не зарахування до його загального страхового стажу періоду роботи в колгоспі «Мир» с. Червоне з 01.11.1984 по 16.03.1990, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як вбачається з трудової книжки колгоспника позивача №512, дата заповнення 10.04.1980, що позивач, зокрема в період з 01.11.1984 по 16.03.1990 працювала у колгоспі «Мир». 
Записи трудової книжки містять заповнені колонки: дату їх внесення; рік, за який даються відомості; ким працював; кількість відпрацьованих людиноднів за рік; встановлений мінімум трудоднів (або людиноднів) за рік; грошей (карбованці); підписи осіб, що засвідчують записи (голова колгоспу, головний (старший) бухгалтер колгоспу) і печатка колгоспу.
Підставою для не зарахування відповідачем-1 до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.11.1984 по 16.03.1990 слугував його висновок про необхідність долучення довідки про відпрацьовані трудодні, видані на підставі первинних документів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Згідно п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, виключно у випадку відсутності трудової книжки або ж відповідних записів у ній особа зобов`язана надавати додаткові документи з метою підтвердження періоду її роботи.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що записи про період роботи позивача колгоспі «Мир» з 01.11.1984 по 16.03.1990 наявні в його трудовій книжці колгоспника.
Відповідно до п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі - Основні положення №310) трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Пункт 2 Основних положень №310 регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Згідно абз. 2 п. 2 Основних положень №310 трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.
Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печатки (п.6 Основних положень №310).
Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13 Основних положень №310).
Встановлений зразок трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Згідно змісту записів трудової книжки колгоспника позивача №512, дата заповнення 10.04.1980 вбачається, що позивач в період з 01.11.1984 по 16.03.1990 працював, відпрацьовував мінімум трудоднів (щороку), отримував заробітну плату, а записи про роботу скріплені печатками та підписами уповноважених посадових осіб цього товариства головою колгоспу та головним (старшим) бухгалтером колгоспу.
Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Згідно п.4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
У випадку сумніву в достовірності записів трудової книжки позивача, вчинених посадовими особами колгоспу «Мир» з 01.11.1984 по 16.03.1990, відповідачі могли б реалізувати свої повноваження на перевірку таких документів або ж отримання додаткових документів, які були б достатніми для підтвердження або ж спростування факту роботи ОСОБА_1 у спірний період.
Відповідачі належних та допустимих доказів недостовірності відомостей трудової книжки позивача про період роботи в колгоспі «Мир» не надали, що свідчить про протиправність їх поведінки у не зарахуванні періоду роботи з 01.11.1984 по 16.03.1990 до загального страхового стажу позивача. Оцінюючи правомірність відмови у зарахуванні до загального страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 в ПСП «Обрій» с. Тирлівка з 01.12.2004 по 29.06.2004, з 01.12.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.05.2005, з 01.11.2005 по 28.02.2006, з 01.06.2006 по 30.06.2006, суд зазначає таке.
Згідно записів трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 №512, дата заповнення 10.04.1980, він працював безперервно в ПСП «Обрій» с. Тирлівка на посадах (різноробочого, вівчаря) з 01.11.2004 по 02.04.2013.
Відповідач-1 ствердив, що у зв`язку з відсутністю доказів сплати за ОСОБА_1 страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відомості щодо якої відображені у довідці форми ОК-5, до його загального страхового стажу період роботи з 01.11.2004 по 02.04.2013 зарахований не в календарному обчисленні пропорційно сплаченим роботодавцем внескам. Зокрема, до стажу не зараховано періоди роботи в ПСП «Обрій» з 01.12.2004 по 29.06.2004, з 01.12.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.05.2005, з 01.11.2005 по 28.02.2006, з 01.06.2006 по 30.06.2006.
Зарахування зазначених вище періодів роботи відбулись за відомостями, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно яких спостерігаються місяці, в яких сума сплачених страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Статтею 1 Закону №1058-ІV передбачено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно статті 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Періоди роботи позивача з 01.11.2004 по 30.06.2006 зараховані до страхового стажу за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно яких спостерігаються місяці, в яких сума сплачених страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок. 
Тому ці періоди враховано до страхового стажу пропорційно до суми сплачених страхових внесків.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Судом першої інстанції вірно встанволено, що внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України він позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту. Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків в повному обсязі за період з 01.11.2004 по 30.06.2006 не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування календарного періоду його роботи до страхового стажу при обчисленні розміру пенсії.
Відтак, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 23.07.2019 у справі №617/927/17.
Згідно записів трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 , дата заповнення 10.04.1980, позивач працював в КСП «Обрій», СВК «Обрій» та ПСП «Обрій» з 2000 року по 2013 рік безперервно.
Директором ПСП «Обрій» видано позивачу відомості про кількість вироблених трудоднів (людиноднів), відповідно до якого вироблена кількість трудоднів у спірний період складала: 2004 рік 242; 2005 рік 365; 2006 рік 365 із відповідною сплатою заробітної плати за роботу.
Відтак, апеляційний суд вважає протиправною поведінку відповідача-1 щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи позивача у ПСП «Обрій» в календарному (повному) обчисленні відповідно до відомостей, наявних у трудовій книжці колгоспника Форма 76 №512, дата заповнення 10.04.1980.
Оцінюючи обґрунтованість доводів позивача щодо наявності підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити позивачу пенсію за віком, суд враховує, що статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, а відтак вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію не підлягає задоволенню.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17.
Таким чином, суд дійшов висновку щодо обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права з урахуванням дискреційних повноважень Пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, а саме шляхом зобов`язання Пенсійного органу повторно розглянути подану 30.04.2024 позивачем заяву про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його загального страхового стажу період роботи в колгоспі «Мир» з 01.11.1984 по 16.03.2004, в ПСП «Обрій» з 01.04.2004 по 29.06.2004, з 01.12.2004 по 31.12.2004, з 01.05.2005 по 31.05.2005, з 01.11.2005 по 28.02.2006, з 01.06.2006 по 30.06.2006 відповідно до відомостей, наявних у трудовій книжці колгоспника Форма 76 №512, дата заповнення 10.04.1980, з врахуванням висновків суду.
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 (далі - Положення №28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.
Частиною першою статті 58 Закону №1058-IV передбачено, що Пенсійний фонд України є органом який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку пенсійних активів осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законами України і статутом Пенсійного фонду України.
Інструкцією користувача реалізації механізму розподілу та опрацювань звернень за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів від 21 грудня 2020 року внесені зміни в програмне забезпечення підсистеми призначення та виплати пенсії на базі електронної пенсійної справи в частині централізації призначення пенсії. Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова №25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за №339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.
Згідно пункту 4.2 розділу IV Постанови №25-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання та майбутнього перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
Таким чином, подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, яке прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії за принципом екстериторіальності. На переконання суду відсутні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути подану заяву про призначення пенсії, якого за принципом екстериторіальності, не було визначено належним органом для прийняття такого рішення.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, рішення якого 07.05.2024 №025350009912 визнано протиправним та скасовано, повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 30.04.2024, з врахуванням висновків суду.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року у справі № 460/6046/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар