ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2025 року
м. Харків
справа № 643/10210/23
провадження № 22-ц/818/272/25
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Тичкової О.Ю.,
суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
за участю секретаря судового засідання – Волобуєва О.О.
учасники справи:
позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»
відповідачі    ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Невольніченка Олексія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2023 року у складі судді Задорожної А.М.,-
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2023 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом про стягнення солідарно: - з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги теплопостачання за період 01.04.2011 року по 31.03.2013 у розмірі 7488 грн 92 коп.; - з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги теплопостачання за період 01.04.2013 року по 31.03.2014 року у розмірі 3830 грн 37 коп.; - з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за послуги теплопостачання за період 01.04.2014 по 31.08.2023 року у розмірі 140710 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами та є споживачами послуг з теплопостачання. У відповідачів утворилася заборгованість за надані послуги за послуги теплопостачання в сумі 152 029, 70 грн за період з 01.04.2011 по 31.08.2023. 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за опалення та гарячу воду з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.04.2011 р. по 31.03.2013 р. у розмірі 7488 грн. 92 коп.; з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_5 за період з 01.04.2013 р. по 31.03.2014 р. у сумі 3830, 37 грн; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за період з 01.04.2014 р. по 31.08.2023 р. у сумі 140710, 41 грн, а також судові витрати у розмірі 2684, 00 грн.
Рішення обґрунтовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження підстав заявленого позову. Відповідачі як споживачі житлово-комунальних послуг зобов`язані оплатити вжиті послуги, оскільки вони фактично користувалися ними, проте зазначеного обов`язку не виконали, внаслідок чого у них утворилась заборгованість у заявленому у позові розмірі.
Не погодившись з рішенням суду   ОСОБА_6 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі, дійшов до помилкового висновку про доведеність позовних вимог, порушив принцип рівності сторін у судовому процесі. А саме, справу розглянуто без належного повідомлення відповідачки про існування судового спору та про час та місце розгляду справи. Крім цього позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого апелянт заявляє в суді апеляційної інстанції.
До Харківського апеляційного суду надійшов відзив від КП «Харківські теплові мережі» на апеляційну скаргу.  Позивач вважає зазначені апелянтом доводи необґрунтованими та просить рішення суду залишити без змін. Зазначає, що заява про застосування строку позовної давності свідчить, про визнання відповідачем наявності заборгованості.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, апелянт не був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та про судове засідання від 19 грудня 2023 року.
Так, матеріали справи не містять документального підтвердження отримання відповідачкою копії позову та ухвали суду про відкриття провадження у справі, а також - зворотних розписок про отримання судової повістки на 19 грудня 2023 року, або зворотних повідомлень з відміткою про відмову отримати судову повістку, ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 03 жовтня 2023 року, чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. У справі таких документів немає і на день перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Отже, суд не дотримався передбаченого ст.ст. 128, 272 ЦПК України порядку вручення судових повісток та копій судових рішень.
Оскільки відповідачі не були повідомлені судом про розгляд цієї справи, у них був відсутній визначений у ч. 1 ст. 130 ЦПК України процесуальний обов`язок повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Такі порушення норм процесуального права відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Згідно даних довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї), сформованої 22.09.2023 року, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_7 травня 1995 року народження, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість складає 152 029 грн. 7 коп., із них: заборгованість за опалення та гарячу воду з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період 01.04.2011 р. по 31.03.2013 р. у розмірі 7488 грн. 92 коп.; з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з 01.04.2013 р. по 31.03.2014 р. у сумі 3830, 37 грн; ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за період з 01.04.2014 р. по 31.08.2023 р. у сумі 140 710, 41 грн.
У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року всправі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.
Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі є споживачами послуг з послуги з опалення та постачання гарячої води адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб та розрахунком позивача.
Відповідно до ст.ст.67,68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.
Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово - комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Cтаттею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Згідно з пп. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку сплачувати надані послуги.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30  жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в  справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.
Так, положення ст. ст. 68, 162 Житлового Кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення зобов`язують наймача, власника та орендаря житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги.
Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу.
Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено обов`язок з оплати вартості отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Як зазначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Суду не надано та не зазначено про існування доказів того, що відповідачі відмовлялись від споживання послуг з теплопостачання та гарячої води у встановленому порядку. 
В супереч вимог 12, 81 ЦПК відповідачі не надали суду доказів належної оплати наданих ним послуг у заявлений у позові період.
Як свідчать матеріали справи, датою звернення КП «Харківські теплові мережі» із позовною заявою у дійсній справі є вереснь 2023 року, а період нарахування заборгованості становить 01.04.2011 по 31.08.2023.
Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Такі висновки узгоджені у постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14 (провадження 14-59цс18).
У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неоднаразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.
При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Вказаний Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року.
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21.
Таким чином, з огляду на вищевикладене та встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою у вересні 2023 року просив стягнути заборгованість з відповідачів заперіод з  01.04.2011 по 31.08.2023. Проте, з урахуванням продовжених строків позовної давності заборгованість підлягає стягненню з 01 квітня 2017 року.
Враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в межах позовної давності з 01.10.2017 по 31.08.2023, яка складає 120 131 грн 42 коп.
Підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти перший, четвертий частини першої статті 376 ЦПК України).
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в межах строків позовної давності солідарно заборгованості за період з 01.10.2017 по 31.08.2023 у розмірі 120 131 грн, 42 коп.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи, при подачі позовної заяви Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» сплатило судовий збір у розмірі 2684,00 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2441,90 грн, за поданням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача стягненню підлягає 1419,13 грн. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню 1022,77 грн (2441,90-1493,13) судового збору, тобто по 255,69 грн з кожного відповідача.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Невольніченка Олексія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2023 року в частині стягнення розміру заборгованості та судового збору – змінити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_1 в ФХОУ АТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, ЄДРПОУ 31557119) заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 року по 31.08.2023 року у розмірі 120 131 (сто двадцять тисяч сто тридцять одну) гривню 42 коп.
Стягнути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/р НОМЕР_1 в ФХОУ АТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, ЄДРПОУ 31557119) судовий збір у розмірі 1022,77 грн, по 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень 69 коп. з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 лютого 2025 року.
Головуючий                                                         О.Ю. Тичкова

Судді                                                                        О.В. Маміна

       Н.П. Пилипчук