ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 669/854/24
Провадження № 22-ц/820/179/25
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 669/854/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Семченко Галиною Сергіївною, на рішення Білогірського районного суд у Хмельницькій області від 18 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно з дня подання позову до суду та до закінчення навчання. 
На підтримання заявлених позовних вимог позивачка зазначала, що у неї з відповідачем є спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з 14.08.2023 року навчається в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, факультет аграрного менеджменту, на денній платній формі навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. 
Крім того позивачка вказувала, що відповідач працездатний та має можливість працювати та відповідно може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. Виходячи з того, що відповідач здоровий, працює, працездатний, має змогу матеріально допомагати, то позивачка вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти. Тому, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у ВНЗ в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на період її навчання. 
ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду та через свого представника адвоката Семченко Г.С подав апеляційну скаргу, при цьому зазначає, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, посилається що рішення не відповідає нормам процесуального та матеріального права, а також фактичним обставинам справи у зв`язку з чим суд не надав належної оцінки доказам у справі. 
Представник апелянта вказує, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що їхня донька на даний час не проживає із позивачкою, а проживає у АДРЕСА_1 з 19.08.2024 року, що підтверджується відповідною довідкою, тому згідно ч. 3 ст. 199 СКУ в якій зазначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, має той з батьків, з ким проживає дитина, ОСОБА_2 немає ніяких підстав для звернення до суду з даним позовом.
Також позивачкою жодними належними та допустимими доказами не підтверджено фактичного матеріального утримання доньки та факту проживання разом, оскільки в матеріалах справи відсутні такі докази.
Представник ОСОБА_1 звертає увагу, що квитанції про оплату навчання, які додані позивачкою до матеріалів справи датовані травнем 2024 року, коли позивачка була безробітною, а апелянт щомісячно сплачував аліменти в розмірі 4 257 грн.
Посилається на ч. 2 ст. 200 СКУ, в якій зазначено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Натомість позивачка вказує, що є безробітною та немає можливості утримувати дитину, тобто наведене свідчить про те, що позивачка немає можливості матеріально допомагати повнолітній дитині, однак заявляє вимоги до апелянта про сплату аліментів на її користь, таким чином суд першої інстанції не прийняв до уваги вищенаведені доводи.
Також представник апелянта не погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_1 має реальну можливість утримувати повнолітню доньку, так як суд з власних міркувань зробив даний висновок, не надавши жодного значення та належної правової оцінки доказам поданим апелянтом в суді першої інстанції, які свідчать про відсутність у нього доходів на даний час, через складні сімейні обставини, а саме наявність ще однієї дитини та похилий вік і важку хворобу матері, що підтверджується висновком ЛКК № 114 від 23.05.2024 року виданого ОСОБА_4 та актом про встановлення факту здійснення особою догляду від 10.07.2024 року згідно якого підтверджено факт здійснення постійного догляду ОСОБА_1 , за своєю матір`ю ОСОБА_4 .
Тому враховуючи потребу матері апелянта у постійному догляді, він обмежений у можливості працювати, так як залишати особу з когнітивним порушенням та рядом інших захворювань неможливо, інші особи, які могли б доглядати за матір`ю відсутні, тому на даний час працює та забезпечує потреби сім`ї дружина апелянта. 
Також зазначає, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють дохід, обов`язок обох батьків з надання матеріальної допомоги та спроможності останніх її надавати.
Представник вказує, що позивачка не надала достатніх доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням доньки у розмірі частини з усіх видів доходу апелянта на наявність у нього надавати таку допомогу, враховуючи те, що він є непрацюючим. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Звертають увагу, що суд першої інстанції не врахував, того твердження, що батьки повинні нести витрати в рівних частинах, водночас призначивши розмір аліментів, сума за рік якого буде більшою від повної вартості навчання та проживання, про яке вказує позивачка. 
Тому ОСОБА_1 та його представник адвоката Семченко Г.С просять скасувати рішення Білогірського районного суд у Хмельницькій області від 18 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, посилається на законність і обґрунтованість висновків суду. Так позивачка зазначає, що ОСОБА_1 не було вказано конкретну норму процесуального права, яка була порушена судом першої інстанції. Також вказує, що фактично в даному випадку має місце не зміна місця проживання доньки ОСОБА_3 , а зміна місця перебування, яке пов`язане із навчанням і при цьому вона перебуває в м. Київ не постійно. При цьому ОСОБА_2 зазначає, що протягом тривалого часу з 2023 року по 2024 року вона проживала в житловому будинку по АДРЕСА_2 разом з донькою. Таким чином, позивачка вважає, що ОСОБА_1 не навів належних правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції. 
Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги відсутність доказів про те, що позивачка не має можливості матеріально допомагати повнолітній донці, проте це твердження не відповідає дійсності, через те що з 01.10.2024 року, позивачка працевлаштувалась на посаду еколога на Приватне підприємство «Довгалівське». Також посилання апелянта, на неможливість його утримання доньки через необхідність здійснення ним постійного догляду за власною мамою є безпідставними, оскільки вважає, що апелянт працездатний та має можливість працювати та відповідно може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. 
Отже, ОСОБА_2 просить залишити рішення першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає рішення суду першої інстанції вмотивованим та обґрунтованим.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні, з наступних підстав.
Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Сушовецької сільської ради Білогірського району Хмельницької області.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08,09.2014 року шлюб між сторонами розірвано.
Згідно довідки № 20832 від 20.11.23 року Національного університету біоресурсів і природокористування України ОСОБА_3 навчається у вказаному університеті за освітнім ступенем «Бакалавр» 1 курсу денної форми навчання, термін навчання з 14.08.2023 по 30.06.2027 року.
Вказана обставина підтверджується і договором № Марк-23221б від 11.08.2023 року, укладеним між Національним університетом біоресурсів і природокористування України та ОСОБА_3 як вступником і позивачкою ОСОБА_2 як законним представником вступника.
Також за договором про надання освітньої платної послуги для підготовки фахівців від 11.08.2023 року, укладеного між Національним університетом біоресурсів і природокористування України та ОСОБА_3 як вступником і позивачкою ОСОБА_2 , що є невід`ємним додатком до договору № Марк-23221б від 11.08.2023 року, загальна вартість навчання в університеті за період з 2023 по 2027 рік складає 1289160 грн., щорічно по 32390 грн.
Згідно довідки завідувача гуртожитком студентка ОСОБА_3 проживає в гуртожитку в АДРЕСА_3 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що донька сторін навчається на денній формі навчання, а відповідач, як батько, має можливість та зобов`язаний надавати допомогу на утримання повнолітньої дочки на час її навчання, тому дійшов висновку, щодо стягнення частини всіх видів його заробітку щомісячно з дня подання позову до суду та до закінчення навчання, але не довше як до досягнення ним 23 років
Однак з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитись не можна.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. 
Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.
Із матеріалів справи вбачається, що донька відповідача - ОСОБА_3 є студентом Національного університету біоресурсів і природокористування України, на денній формі навчання і н платній формі навчання.
Отже, повнолітня ОСОБА_3 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ним разом також проживає його матір - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є особою похилого віку і відповідно непрацездатною та згідно висновку лікарсько-консультативної комісії хворіє на важкі хронічні захворювання та потребує стороннього догляду.
Таким чином, при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього доньки, яка продовжує навчання, суд мав прийняти до уваги вказані обставини.
Однак вказаним обставинам справи при вирішенні спору суд першої інстанції належної правової оцінки не дав, відхиливши вказані доводи відповідача тільки з тих підстав, що вказані обставини не виключають його обов`язку надавати допомогу повнолітній дочці.
Таку свою позицію суд першої інстанції достатньо не обґрунтував, не навів аргументів, чому дані обставини не впливають на розмір аліментів. які суд присудив до стягнення. 
Посилання лише на те, що ці обставини не виключають обов`язку відповідача надавати допомогу повнолітній дочці, не є достатніми для задоволення позову в повному обсязі.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів на утримання своєї повнолітньої дочки, на період її навчання, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону, але разом з тим не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів як 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу).
При визначенні розміру аліментів, суд апеляційної інстанції приймає до уваги надані відповідачем докази, зокрема щодо наявності на його утриманні неповнолітньої донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином, враховуючи принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів з урахуванням цих обставин підлягає зменшенню до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 18 вересня 2024 року і до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.
Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 немає ніяких підстав для звернення до суду з даним позовом право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки дитина з нею не проживає слід відхилити.
До вибуття на навчання дитина проживала з матір`ю і тимчасове проживання в гуртожитку під час навчання не свідчить про окреме проживання доньки від матері.
Посилання апелянта на ту обставину, що позивачка немає можливості матеріально допомагати повнолітній дитині і тому немає підстав для звернення до суду є необгрунтованими.
За змістом норм ст. 199 СК України дана обставина не перешкоджає одному з батьків з ким проживає дитина подати позов про стягнення аліментів на період навчання.
Також не спростовують висновків суду про необхідність сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини, що навчається і інші доводи апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Семченко Галиною Сергіївною задовольнити частково.
Рішення Білогірського районного суд у Хмельницькій області від 18 листопада 2024 року змінити.
Зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_4 , реєстраціний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки с. Сушівці Білогірського району Хмельницької області аліменти на навчання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка навчається у Національному університеті біоресурсів і природокористування України, з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, на період її навчання, починаючи з 18 вересня 2024 року і до завершення навчання, однак не довше, як до досягнення дитиною двадцяти трьох років.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 січня 2025 року.

Судді 

                                                                       А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова