ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/14985/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року (суддя Серьогіна О.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ільченко Ірина Валентинівна звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 046350016332 від 30.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди: навчання в Середньому міському професійно-технічному училищі № 95 (Азербайджанська РСР) з 01.09.1977  по 19.02.1980; роботи в Управлінні громадського харчування Павлоградського виконкому з 01.03.1990 по 14.10.1991; роботи в колгоспі «Ім. Фрунзе» з 01.06.1993 по 12.09.1994 та з 29.07.1995 по 31.12.1997 та з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2024  про призначення пенсії за віком.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , набувши право на пенсію за віком, 23.05.2024 звернувся до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із відповідною заявою про призначення пенсії, до якої додав всі необхідні документи. Рішенням ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області № 046350016332 від 30.05.2024, прийнятим за екстериторіальним принципом, йому відмовлено у призначенні пенсії за віком з тих підстав, що відсутній необхідний страховий стаж. Так, в обґрунтування відмови відповідач зазначив, що необхідний страховий стаж для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до закону складає 28 років, у разі відсутності визначеного стажу, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року – від 21 до 31 років. Вік позивача – 63 роки, страховий стаж, зарахований відповідачем, складає лише 15 років 2 місяці, оскільки відповідач не зарахував до страхового стажу позивача спірні періоди. Позивач вважає відмову відповідача у призначенні пенсії за віком протиправною, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 046350016332 від 30.05.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди навчання в Середньому міському професійно-технічному училищі № 95 (Азербайджанська РСР) з 01.09.1977  по 19.02.1980; роботи в Управлінні громадського харчування Павлоградського виконкому з 01.03.1990 по 14.10.1991; роботи в колгоспі «Ім. Фрунзе» з 01.06.1993 по 12.09.1994 та з 29.07.1995 по 31.12.1997.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2024 №277 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Доводи скаржника зводяться до неврахування судом першої інстанції, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, № 046350016332 від 30.05.2024 Головними управлінням відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній страховий стаж 28 років. Відсутні підстави до страхового стажу зарахувати період навчання з 01.09.1977 по 19.02.1980, згідно довідки від 16.03.1981 № 31, оскільки відсутні підстави видачі та відсутня інформація про присвоєння кваліфікації. Період роботи з 01.03.1990 по 14.10.1991 згідно трудової книжки від 30.07.1980 НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати назву підприємства, що порушує вимоги Інструкції ведення трудових книжок працівників. Період роботи в колгоспі 15.06.1993 по 31.12.1997 згідно довідки від 20.05.2024 № 204, оскільки по батькові зазначено не повністю ( ОСОБА_2 - так у документі) та не відповідає паспортним даним. Інші документи, які підтверджують ці обставини не надано, тому виключається належне підтвердження періоду навчання та роботи.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.05.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою №277 про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №046350016332 від 30.05.2024, прийнятим за екстериторіальним принципом, йому відмовлено у призначенні пенсії за віком з тих підстав, що відсутній необхідний страховий стаж. Так, у вказаному рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до закону складає 28 років, у разі відсутності визначеного стажу, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року – від 21 до 31 років. Вік позивача – 63 роки, зарахований страховий стаж складає 15 років 2 місяці. До страхового стажу позивача не зараховано періоди: навчання в Середньому міському професійно-технічному училищі № 95 (Азербайджанська РСР) з 01.09.1977 по 19.02.1980  відповідно до довідки від 16.03.1981 № 31, оскільки відсутні підстави видачі та відсутня інформація про присвоєння кваліфікації; роботи в Управлінні громадського харчування Павлоградського виконкому з 01.03.1990  по 14.10.1991  відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати назву підприємства, що порушує вимоги Інструкції з ведення трудових книжок працівників; роботи в колгоспі «Ім. Фрунзе» з 15.06.1993 по 31.12.1997 відповідно до архівної довідки від 20.05.2024 року № 204, оскільки по батькові зазначено не повністю та не відповідає паспортним даним.
Не погодившись із рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком та не зарахуванням певних періодів роботи та навчання до страхового стажу роботи, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності  страхового стажу  не менше 15 років по 31 грудня 2017  року.
Згідно з абзацами 2-13 частини першої статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2018  року  право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності  страхового стажу  : з 1 січня 2018  року  по 31 грудня 2018  року  - не менше 25 років; з 1 січня 2019  року  по 31 грудня 2019  року  - не менше 26 років; з 1 січня 2020  року  по 31 грудня 2020  року  - не менше 27 років; з 1 січня 2021  року  по 31 грудня 2021  року  - не менше 28 років; з 1 січня 2022  року  по 31 грудня 2022  року  - не менше 29 років; з 1 січня 2023  року  по 31 грудня 2023  року  - не менше 30 років; з 1 січня 2024  року  по 31 грудня 2024  року  - не менше 31  року;  з 1 січня 2025  року  по 31 грудня 2025  року  - не менше 32 років; зі січня 2026  року  по 31 грудня 2026  року  - не менше 33 років; з 1 січня 2027  року  по 31 грудня 2027  року  - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028  року  - не менше 35 років.
За положеннями частини другої статті 26 Закону №1058-ІV за відсутності  страхового стажу,  передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку  63 роки  мають особи за наявності  страхового стажу:  з 1 січня 2023  року  по 31 грудня 2023  року  - від 20 до 30 років, з 1 січня 2024  року  по 31 грудня 2024  року  - від 21 до 31  року.
Положеннями частин 1, 2 та 4 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що  страховий стаж  - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний  страховий  внесок.
Страховий стаж  обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до  стажу  роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до  страхового стажу  в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом № 1058-IV.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
З матеріалів справи видно, що позивачки на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії, досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) до  стажу  роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До  стажу  роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати  страхових  внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати  страхових  внесків.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про  страховий стаж,  необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про  страховий стаж  можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Згідно з частиною другою статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує  стаж  роботи, є трудова книжка.
На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового  стажу  при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній» (далі Порядок №637).
У пунктах 1 та 2 Порядку №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує  стаж  роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий  стаж  встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий  стаж  не збереглися, підтвердження трудового  стажу  здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового  стажу  приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення  стажу  роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 21 січня 2020  року  у справі № 588/647/17.
Як встановлено судом, пенсійним органом до страхового стажу позивача не зараховано періоди: навчання в Середньому міському професійно-технічному училищі № 95 (Азербайджанська РСР) з 01.09.1977 по 19.02.1980 відповідно до довідки від 16.03.1981 року № 31, оскільки відсутні підстави видачі та відсутня інформація про присвоєння кваліфікації; роботи в Управлінні громадського харчування Павлоградського виконкому з 01.03.1990 по 14.10.1991 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати назву підприємства, що порушує вимоги Інструкції з ведення трудових книжок працівників; роботи в колгоспі «Ім. Фрунзе» з 15.06.1993 по 31.12.1997 відповідно до архівної довідки від 20.05.2024 № 204, оскільки по батькові зазначено не повністю та не відповідає паспортним даним.
Як вбачається із копії трудової книжки від 30.07.1980 НОМЕР_1 позивач в період з 01.03.1990 по 14.10.1991 працював в Управлінні громадського харчування Павлоградського виконкому на посаді слюсаря 5 розряда стокової заготовочної.
Записами трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 від 05.06.1993 року підтверджено, що з 01.06.1993 по 12.09.1994 та з 29.07.1995 по 31.12.1997 позивач працював в колгоспі «Ім. Фрунзе».
Також трудова книжка колгоспника НОМЕР_3 від 05.06.1993 містить такі відомості про участь позивача в громадському господарстві:
- у 1993 році - 170 днів, при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві 164 днів;
- у 1994 році - 197 днів, при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві 180 днів;
- у 1995 році (з 29.07.1995 року) - 132 дні (неповний рік), при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві 188 днів;
- у 1996 році - 309 днів, при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві 280 днів;
- у 1997 році - 286 днів, при встановленому річному мінімумі трудової діяльності в громадському господарстві 280 днів.
З довідки Виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 20.05.2024 №204 вбачається, що з гідно з документами фонду КСП «ім. ФРУНЗЕ», які після його ліквідації зберігаються у відділі «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради, в «Книгах обліку заробітної плати» та «Книзі обліку трудового стажу та заробітку колгоспника 1998-2000 роки» колгоспу» ім. ФРУНЗЕ» ОСОБА_3 , (рос.мовою так у документі) значиться з червня 1993 року по вересень 1994 року, з серпня 1995 року по грудень 1997 року. ОСОБА_4 значиться з червня і 998 року по серпень 2000 року. Також в даній довідці зазначено кількість вихододнів позивача.
В довідці Виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 20.05.2024  №205 за «Книгами обліку праці колгоспників» колгоспу ім. Фрунзе зазначена заробітна плата ОСОБА_3 (рос.мовою так у документах) з червня 1993 року по вересень 1994 року, з серпня 1995 року по грудень 1997 року та ОСОБА_1 з червня 1998 року по серпень 2000 року.
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 20.05.2024 №207 за документами фонду «Юр`ївська районна державна адміністрація» Дніпропетровської області встановлено, що колгосп ім. Фрунзе с. Олександрівна Юр`ївського району Дніпропетровської області перереєстровано в КСП (колективне сільськогосподарське підприємство) ім. Фрунзе с. Олександрівна Юр`ївського району Дніпропетровської області розпорядженням голови Юр`ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області «Про перереєстрацію колгоспу ім. Фрунзе у КСП ім. Фрунзе» №18 від 31.01.2000.
Так, на момент заповнення трудової книжки  позивача  була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974  року  № 162 (далі - Інструкція №162).
Відповідно до п.2.2 Інструкції №162 до трудової книжки вносяться зокрема, відомості, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) п.2.3 Інструкції №162.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №162 при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. 
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.
Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, в зв`язку з чим недотримання правил ведення трудової книжки не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи якій належить трудова книжка, та відповідно не може впливати на її особисті права.
Також, колегія вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, від 19.12.2019 у справі №307/541/17, згідно якої підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.   Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
В той же час, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, що не дають можливості підтвердити наявний трудовий стаж, законодавець вимагає наявності   додаткових доказів, зазначених у пункті 3 Порядку №637.
В даному випадку пенсійний орган не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивачки, а вказує на окремий недолік під час заповнення трудової книжки. Суд вважає, що наведені відповідачем обставини не є такими, що викликають сумнів у достовірності періоду роботи позивача з 01.03.1990 по 14.10.1991 та з 15.06.1993 по 31.12.1997, не можуть вважатися недоліком заповнення трудової книжки, що тягне за собою такий негативний наслідок для позивача як не зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу. Записи в трудовій книжці позивача виконані послідовно, не місять суперечливих відомостей про періоди роботи та узгоджуються між собою. 
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне не зарахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.03.1990 по 14.10.1991, з 01.06.1993 по 12.09.1994  та з 29.07.1995 по 31.12.1997.
Щодо зарахування до  страхового стажу  періоду навчання в Середньому міському професійно-технічному училищі № 95 (Азербайджанська РСР) з 01.09.1977 по 19.02.1980, то колегія суддів вказує на наступне.
Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону №1788-XI до  стажу  роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового  стажу  для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує трудовий  стаж  є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий  стаж  встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.
Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Так   у зв`язку із втратою диплому про навчання, позивач надав до пенсійного органу довідку від 16.03.1981 № 31, засвідчену печаткою, яка містить період навчання позивача в Середньому міському професійно-технічному училищі № 95 (Азербайджанська РСР) з 01.09.1977  по 19.02.1980.
Таким чином, період навчання з 01.09.1977  по 19.02.1980 підтверджений належним чином, однак до  страхового стажу  відповідачем не  зарахований.
Однак, беззаперечним є факт навчання  позивача  у період з 01.09.1977  по 19.02.1980 у Середньому міському професійно-технічному училищі № 95 (Азербайджанська РСР), що є визначальним при вирішенні питання щодо зарахування відповідного періоду до  страхового стажу,  а відповідальність за належне і правильне оформлення документів щодо відомостей про періоди навчання, роботи та трудової книжки покладається на керівника навчального закладу, підприємства, організації. За таких обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення диплому та інших документів щодо відомостей про періоди навчання на позивача.
Крім того, яяк було вже зазначено, що  Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а сформулював висновок про те, що «формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.»
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 по справі №588/647/17 (провадження № К/9901/2643/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зарахування до  страхового стажу позивача  період навчання з  01.09.1977 по 19.02.1980.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006  року  «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999  року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у   цій справі.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко