УХВАЛА
 
09 січня 2025 року 
м. Київ
справа № 756/7364/24
провадження № 61-17580ск24
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Оболонського 
районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про визнання особи безвісно відсутньою,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року 
у задоволенні заяви ОСОБА_1  про визнання безвісно відсутнім малолітнього ОСОБА_3 відмовлено. 
Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 рокускасовано. Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - 
 ОСОБА_2 , про визнання особи безвісно відсутньою закрито. 
26 грудня 2024 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку 
 ОСОБА_1  подано касаційну скаргу, в якій просить рішення суду першої 
та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення 
про задоволення заяви  ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою. 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
1. Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував 
норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна 
скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389цього Кодексу підстави (підстав).
Касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного 
Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої 
статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування 
необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення заявником підставою касаційного оскарження судових 
рішень пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має 
містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми 
для правильного вирішення справи.
Таким чином оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.
За таких обставин,  ОСОБА_1 необхідно надіслати до суду касаційної інстанції уточнену редакцію касаційної скарги із зазначенням обов`язкових підстав для такого оскарження з урахуванням вищенаведеного та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
2. Такожподана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції 
до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки 
у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.
Разом з тим, у касаційній скарзі заявником порушено клопотання про звільнення 
від сплати судового збору, посилаючись на те, що він займається волонтерською діяльністю та сплачує аліменти. 
Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, 
але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених 
у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, 
або звільнити від їх сплати.
Для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового 
збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.
Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини 
на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.
Вирішуючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, Верховний Суд урахував, що зазначені ОСОБА_1 , обставини не є безумовними підставами 
для звільнення від сплати судового збору, оскільки на їх підтвердження не надано суду касаційної інстанції жодних доказів, наведених доводів, так і реального майнового стану (наявність рухомого і нерухомого майна, рахунків у банківських установах, тощо), який перешкоджає заявникові виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої касаційної скарги судовим збором.
Таким чином, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню.
Відмова у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору 
за подання касаційної скарги не може вважатися обмеженням доступу до суду 
у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
У зв`язку з наведеним, заявникові за подання касаційної скарги до Верховного Суду необхідно сплатити судовий збір.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» 
судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, 
в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 
був встановлений у розмірі 3 028,00 грн. 
Згідно пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про судовий збір» 
за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана 
фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України 
«Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви 
про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви 
і скарги в розмірі оспорюваної суми, таким чином (605,60*200% = 1 211,20 грн).
Отже, ураховуючи характер спору заявникові необхідно сплатити судовий збір 
за подання касаційної скарги у розмірі 1 211,20 грн.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду
у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК
у Печерському районі, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.
На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати 
докази про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, 
а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу. 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про звільнення 
від сплати судового збору відмовити.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Оболонського 
районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 грудня 2024 року залишити без руху.
Надати  ОСОБА_1  для усунення недоліків касаційної скарги строк тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Б. І. Гулько