Справа № 343/2009/24 
Провадження № 33/4808/82/25 
Категорія . 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Любчика С.Р.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 ,
визнано винним  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених:
- ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік;
- ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 (сто п`ятдесят три) гривні.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення остаточно визначено адміністративне стягнення у видi штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору, -

                                                               в с т а н о в и в:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122-2, ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
04 вересня 2024 року, о 18.17 год., в с. Оболоння, по вул. Винниченка, 2а Калуського району Івано – Франківської області, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Рено», моделі «Меган», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу, результат - 2,13‰, чим порушив вимоги п. 2.9. а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Окрім цього, 04.09.2024, о 18.17 год., в с. Оболоння, по вул. Винниченка Калуського району Івано – Франківської області, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Рено», моделі «Меган», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку, чим порушив вимоги п. 2.4. ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Долинського районного суду від 04.12.2024 року та винести нову постанову, якою закрити провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122-2, ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Вважає зазначену постанову суду необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також його прав та охоронюваних законом інтересів.
Звертає увагу, що суд першої інстанції посилається на протокол та інші докази, які ґрунтуються на припущеннях та не спростовують доводи про те, що він не керував транспортним засобом і не повинен був виконувати вимоги Правил дорожнього руху. 
Вважає, що з долученого до матеріалів справи відеозапису неможливо встановити водія транспортного засобу.
Стверджує, що даними відеозаписами не спростовуються його доводи про те, що транспортним засобом керував його знайомий ОСОБА_2 , який надав відповідні пояснення в суді першої інстанції та повністю підтвердив факт керування транспортним засорбом. 
Вважає, що суд безпідставно взяв до уваги пояснення поліцейського Трухана С.В., який є заінтересованою особою, оскільки саме він складав відповідні протоколи про адміністративне правопорушення. Крім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно  за власною ініціативою викликав даного свідка та допитав його у судовому засіданні, чим перебав на себе функцію сторони обвинувачення.
Звертає увагу на те, що оскільки він не був водієм транспортного засобу, то вимога поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння була незаконною та не підлягала до виконання.
В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Любчик С.Р., підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо  права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.  
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення,  суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Зокрема, зі змісту доводів ОСОБА_1 та його захисника адвоката Любчика С.Р. вбачається, що останні вважають, що в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази, які доводять, що саме ОСОБА_1   керував транспортним засобом та вчинив відповідні правопорушення. 
Зокрема,  в судовому засіданні апеляційної інстанції  ОСОБА_1 пояснив, що 04 вересня 2024 року  він дійсно перебував у стані сп`яніння, у зв`язку з чим транспортним засобом керував його знайомий ОСОБА_2 , який повинен був довести його до місця проживання. Однак, коли працівники поліції почали переслідувати транспортний засіб, то ОСОБА_2 залишив місце події після того яку зупинив транспортний засіб, оскільки вважав, що в поліцейському автомобілі можуть бути працівники ТЦК. Зазначає, що після зупинки автомобіля він перебував у вказаному транспортному засобі на задньому пасажирському місці та був змушений пересісти на місце водія транспортного засобу, оскільки автомобіль почав котитися. Зазначає, що після того, як він сів на місце водія транспортного засобу, то застосував  ручні гальма та виключив двигун автомобіля.  Однак, саме в цей час під`їхали працівники поліції, які безпідставно прийшли до висновку, що він є водієм транспортного засобу. Вказує, що він повідомляв працівникам поліції що транспортним засобом керував ОСОБА_2 , однак вищевказані обставини не були зафіксовані відеозаписом. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №122948 від 04.09.2024 (а.с. 1) ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 04.09.2024 року о 18 год 17 хв в с. Оболоння по вул. Винниченка, 2а  водій керував транспортним засобом Рено Меган, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою Алкотестера 6020, тест 6047, позитивний 2,13 %, чим порушив п. 2.9.а. ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Протокол складений уповноваженою особою – інспектором відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Труханом С.В. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особисто ОСОБА_1 , що підтверджується  власноручним підписом останнього.
ОСОБА_1 був повідомлений про те, що розгляд справи відбудеться в Долинському районному суді.
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено відмовився згідно ст. 63 Конституції України.
Додатково в протоколі зазначено те, що у водія не було тимчасово вилучене посвідчення водія. 
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи» 
Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»)
Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.
Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловив заперечення щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, хоча обставини за яких було складено протокол вимагали від нього надати певні пояснення. 
Крім того, до матеріалів справи долучено протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-2 КУпАП. Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №122953 від 04.09.2024 (а.с. 23) ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 04.09.2024 року о 18 год 17 хв в с. Оболоння по вул. Винниченка, 2а  водій керував транспортним засобом Рено Меган, д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснював за допомогою проблискових маячків синіх-червоних кольорів, звукового спеціального сигналу, чим порушив п.2.4. ПДР, за що відповідальність передбачена ст.122-2 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він не виконав вимогу працівника поліції про зупинку, тобто порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України за що передбачена відповідальність за ст. 122-2 КУпАП.
Протокол складений уповноваженою особою – інспектором відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Труханом С.В. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особисто ОСОБА_1 , що стверджено власноручним підписом останнього.
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Повідомлено, що розгляд справи відбудеться в суді м. Долина.
У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 було зазначено, що він не чув звуковий сигнал та не бачив світлові проблиски. 
Вищевказані пояснення ОСОБА_1 свідчать про те, що на час складання протоколу про адміністративне правопорушення він повністю визнавав, що саме він є водієм транспортного засобу. 
Додатково в протоколі зазначено те, що у водія не було тимчасово вилучене посвідчення водія. 
Зі змісту апеляційної скарги та доводів вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факт перебування у стані сп`яніння та повністю визнає результати огляду на стан сп`яніння, однак стверджує, що складені відносно нього адміністративні матеріали не мають достатніх доказів керування ним транспортним засобом.. 
Разом з тим, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи. 
Відповідно до роздруківки приладу «Драгер Алкотест 6820», огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений 04.09.2024 о 18:47 год. за допомогою приладу «Алкотест 6820», прилад №ARLH – 0142, принтер №ARLH – 0156, дата калібрування 03.10.2023, тест №6047, результат – 2,13 проміле. Роздруківка приладу «Алкотест 6820» підписана поліцейським та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.с. 2).
Так, відповідно до Акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що у зв`язку із наявністю в ОСОБА_1 ознак сп`яніння: різкого запаху алкоголю з порожнини рота, нестійкої ходи, почервоніння шкірного покриву обличчя, поліцейським було проведено огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Драгер 6820, та отримано результат огляду – 2,13 % проміле, з яким водій ознайомлений, що засвідчив власним підписом (а.с. 3). 
Згідно даних направлення в КНП «Долинська БЛ» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ОСОБА_1 відмовився проїхати (а.с. 4).
Також до матеріалів справи долучені: копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматизованому режимі серії ЕНА №2981006 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП (а.с.7), декларація про відповідність продукції вимогам технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (а.с. 9-10), копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 11).
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 11). 
Долучений відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення,  має безсторонній характер,  що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Зі змісту відеозаписів з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що саме водій ОСОБА_1   керував транспортним засобом
Відеозаписом з відеореєстратора службового поліцейського автомобіля зафіксовано, як працівники поліції намагаються наздогнати та зупинити за допомогою звукового сигналу та проблискових маячків транспортний засіб марки Рено Меган. Відеозаписом зафіксовано як  працівники поліції підходять до транспортного засобу марки «Рено», моделі «Меган», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого перебуває ОСОБА_1 та якому працівник поліції висловлює зауваження стосовно того, що останній тривалий час не зупинявся незважаючи на вимогу поліцейських.  ОСОБА_1 повідомляє, що не бачив поліцейського автомобіля.  Працівники поліції повідомляють, що ОСОБА_1 , що причиною щодо вимоги зупинити транспортний засіб було невиконання вимог водієм транспортного засобу щодо використання ременю пасивної безпеки під час руху транспортного засобу. Поліцейські встановлюють особу водія транспортного засобу та наявність страхового полісу. Під час спілкування із водієм, поліцейський у зв`язку з тим, що виявляє у водія транспортного засобу наявність ознак сп`яніння, пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським. ОСОБА_1 тривалий час ухиляється від відповіді, однак згодом погоджується пройти огляд на місці зупинки за допомогою приладу Драгер 6820. Відеозаписом зафіксовано, що під час проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу отримано позитивний результат огляду, який склав 2,13проміле. Зі змісту поведінки ОСОБА_1   вбачається, що він не заперечує вищевказаний результат та відмовився проходити повторний огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. Вілдеозаписом зафіксовано, як ОСОБА_1 підписує роздруківку позитивного результату тесту. Працівники поліції повідомляють ОСОБА_1 про те, що він керував транспортним засобом у стані сп`яніння і відносно нього будуть складені адміністративні матеріали за ч.1 ст. 130 та ст. 122-2 КУпАП. Відеозаписом зафіксовано як працівники поліції роз`яснюють ОСОБА_1 права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Згодом працівники поліції складають адміністративні матеріали та ознайомлюють водія ОСОБА_1 із актом огляду та протоколами про адміністративні правопорушення. 
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку  особи, яка притягається до відповідальності та працівників поліції. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом та саме як водій транспортного засобу погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки транспортного засобу.
Так, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.  
Дані відеозапису повністю узгоджуються із даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3) та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 4).
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.
Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Суд, дослідивши доводи апелянта та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу та не заперечував правильність отриманого позитивного результату. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Вищевказані відеозаписи у сукупності з іншими доказами по справі повністю доводять факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд  неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків. 
Ч.1 ст.122-2 КУпАП встановлено відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.
Таким чином, судом першої інстанції поза розумним сумнівом встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Рено Меган, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку останній здійснив сигнальним диском з проблисковими маячками синього і червоного кольорів, увімкненням спеціального звукового сигналу, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд  звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності  водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого. 
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130, ч.1 ст.122-2 КУпАП.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
                                                          п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                О.П. Васильєв