ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/635/25 Справа № 199/3202/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - СКРИПНИК О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Кругман А.М. 

     розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2024 року у цивільній справі №199/3202/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по 3 % річних за порушення грошового зобов`язання та інфляційних нарахувань, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» 25 червня 2008 року укладено Кредитний договір №842391/ФЛ, на підставі якого банк надав відповідачу кредитні кошти на суму 495 405,13 гривень. 
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2014 року у справі №183/3240/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 039 656,77 гривень і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 122328500:03:005:0367.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.01.2015 року у справі №183/3240/13-ц заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2014 року в частині солідарного стягнення судових витрат скасовано та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати по 1720,50 гривень з кожного.
Згідно договору №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за №509, право вимоги за кредитним договором №842391/ФЛ від 25.06.2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - новий Кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів первинний кредитор – ПАТ «КБ «НАДРА» відступив права вимоги за кредитним договором №842391/ФЛ від 25.06.2008 року на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.
Пунктом 2 Договору №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року визначено, у тому числі, але не виключно: «Новий Кредитор має право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3% річних).»
Позивач посилався на те, що вищевказане рішення суду про стягнення заборгованості не виконано дотепер. Відтак позивач вважає, що кредитор має право на отримання інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року. 
Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на їх користь інфляційні витрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 640 692,42 гривень, а також судові витрати.
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог. 
В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» просить скасувати рішення суду першої інстанції від 17 червня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути із відповідачів судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу.
В обґрунтування посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Посилаючись на доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги, зазначає, що ними на підставі договору від 17.07.2020 року набуто право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором та ОСОБА_2 за договором поруки від 25.06.2008 року. ТОВ, як новий кредитор у зв`язку із невиконанням боржниками кредитних зобов`язань, що встановлено у судових рішеннях про стягнення відповідної кредитної заборгованості, має право у порядку ст. 625 ЦК України на стягнення 3% річних та інфляційних витрат з урахуванням карантинних продовжень строків за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року у загальному розмірі 640 692,42 грн. 
Відсутність на виконанні виконавчих листів жодним чином не позбавляє їх як нових кредиторів права пред`явлення вимоги у порядку ст. 625 ЦК України. Крім того вважає безпідставним відмову суду першої інстанції у задоволені позову у зв`язку із ненаданням позивачем доказів наявності кредитної заборгованості за договором №842391/ФЛ та її непогашення боржниками.
Відповідачі не скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку повістки до Електронного кабінету позивача та поштові конверти із відміткою АТ «Укрпошта» про причини не вручення судових повісток «адресат відсутній за вказаною адресою» для ОСОБА_1 та для ОСОБА_2 .. Крім того для відповідачів на офіційному сайті судової влади розміщено оголошення про виклик у судове засідання 14 січня 2025 року. 
Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра»  25.06.2008 року укладено Кредитний договір №842391/ФЛ, на підставі якого ПАТ КБ «Надра» надав відповідачу кредитні кошти на суму 495 405,13 гривень. 
Того ж дня 25.06.2008 року, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «НАДРА» укладено договір поруки, відповідно до якого
вона у разі невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, стає солідарним боржником та відповідає перед Банком всім своїм майном, яке їй належить на праві власності та особистими коштами.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2014 року у справі №183/3240/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №842391/ФЛ від 25.06.2008 року у розмірі 1   039   656,77 грн., яка складається із заборгованості по непогашеному кредиту у розмірі 488   073,68 грн., заборгованості по процентам у розмірі 436   579,26 грн., втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції у розмірі 42   626,72 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 72   377,11 грн.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» за кредитним договором №842391/ФЛ від 25.06.2008 року в сумі 1   039   656,77 грн. звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,250 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер – 122328500:03:005:0367, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.06.2008 року, і є предметом іпотеки згідно договору іпотеки №842391/ФЛ-3, посвідченого 25.06.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г., за реєстровим № 1875, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої   Законом України «Про виконавче провадження», із початковою ціною продажу, яку буде визначено в межах виконавчого провадження на підставі   ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження».
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.01.2015 у справі №183/3240/13-ц заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2014 року в частині солідарного стягнення судових витрат скасовано та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати по 1720,50 гривень з кожного.
Згідно Договору №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за №509, право вимоги за кредитним договором №842391/ФЛ від 25.06.2008, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - новий Кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів первинний кредитор – ПАТ «КБ «НАДРА» відступив права вимоги за кредитним договором №842391/ФЛ від 25.06.2008 року на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.
Пунктом 2 Договору №GL48N718070_І_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року визначено, у тому числі, але не виключно: «Новий Кредитор має право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3% річних)
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що рішення від 11.02.2014 року на час звернення до суду із цим позовом відповідачами не виконано та заборгованість за кредитним договором №842391/ФЛ від 25.06.2008 року в повному обсязі не погашена. Крім цього, відсутні підтвердження, що позивачем, або первісним стягувачем вчинялися будь-які дії щодо пред`явлення виконавчого листа, виданого на виконання рішення.
Із такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитись з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.
Звертаючись до суду із позовом, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» зазначало, що вони як новий кредитор у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішення щодо стягнення із них заборгованості за кредитним договором від 25.06.2008 року мають право вимоги на стягнення 3 % річних та інфляції. 
Відповідно до ст. 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом(ст. 514 ЦК України).
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом
Частина 2 статті 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до ст. 625 ЦК України носять компенсаторний характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора.
Звертаючись до суду із позовом про стягнення 3% річних та інфляційного збільшення ТОВ просило стягнути їх солідарно з боржника за кредитним договором ОСОБА_1 та його поручителя ОСОБА_2 .
За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Відповідно до ч. ч. 1,3ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим
Кодексом. 
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2014 року у справі №183/3240/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №842391/ФЛ від 25.06.2008 року у розмірі 1  039   656,77 грн.. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» за кредитним договором №842391/ФЛ від 25.06.2008 року в сумі 1039656,77 грн. звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,250 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер – 122328500:03:005:0367, що належить ОСОБА_1 на праві власності і є предметом іпотеки та встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої   Законом України «Про виконавче провадження», із початковою ціною продажу, яку буде визначено в межах виконавчого провадження на підставі   ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивачем не надано доказів того, що зазначене рішення суду не було виконано і предмет іпотеки не було реалізовано та він на цей час є власністю боржника.
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те , що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2014 у справі №183/3240/13-ц не виконано та заборгованість за кредитним договором №842391/ФЛ від 25.06.2008 року в повному обсязі не погашена та правильно відмовив у задоволенні позовних вимог.
Посилання на те, що за договором про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року право вимоги за кредитним договором №842391/ФЛ від 25.06.2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», так як відповідачі не вчинили жодних дій до погашення кредитної заборгованості, не можуть бути прийнятими до уваги, так як договір про відступлення прав вимоги сам по собі не свідчить про наявність заборгованості за кредитним договором при зазначених обставинах.
Інші доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді 
на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 640 692,42 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» залишити без задоволення.
Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 січня 2025 року.

Судді: