ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/991/24	Головуючий у 1-й інстанції Холява Л.І. 	
Провадження № 33/817/887/24 	Доповідач - Тиха І.М.	
Категорія - ст.122-4 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М., за участю ОСОБА_1 та його представника адвоката Череватого П.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Череватого П.М. на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 13.11.2024 року щодо ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП,-
                                       ВСТАНОВИВ:
       Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
       Згідно із постановою суду, ОСОБА_1 1 жовтня 2024 року о 14 годині 54 хвилини по вул. Вишнівецька,1 в м.Ланівці Кременецького району Тернопільської області керував вантажним автомобілем MAN д.н.з. НОМЕР_1 , та був причетний до ДТП та залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10 а Правил дорожнього руху України.
       В апеляції представник ОСОБА_1 — адвокат Череватий П.М. вважає постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 13.11.2024 року незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
       Обґрунтовує вимоги тим, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.07.2020р. у справі № 216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, з тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
       Вказує, що з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що як йому згодом стало відомо з відеозаписів шлагбаум опустився за кабіною водія, а не перед нею, і він не зауважив його та продовжив рух. Враховуючи звук двигуна його вантажного автомобіля, а також матеріал з якого був виготовлений шлагбаум (дерев`яний), його не велику масу, ОСОБА_1 не відчув зіткнення, яке не було у його полі зору, та у нього був відсутній умисел на залишення місця події.
       Зворотного, на його думку, суддею районного суду у своїй постанові встановлено не було.
       Зазначає про те що вищенаведені обставини були відображенні на відеозаписі з камери спостереження розміщеної поряд залізничного переїзду, який був продемонстрований поліцейськими під час складання адміністративних матеріалів, однак вказаний відеозапис, як і відеозапис з нагрудних камер поліцейських, в супереч вимогам закону до матеріалів справи з невідомих причин долучено не було, а також не було встановлено будь-яких свідків правопорушення.
       Вважає, що суддя не дотримався двох основних вимог кримінального правосуддя, які підлягають застосуванню і у цій справі з огляду на серйозність покарання, яке загрожувало ОСОБА_1 , провину обвинуваченого слід довести поза розумним сумнівома усі сумніви щодо надійності доказів повинні тлумачитись на його користь.
       Зазначає, що сам факт події дорожньо-транспортної пригоди і не залишення ОСОБА_1 на місці, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки у даному випадку слід також встановити обставини, які свідчать про те, що це було свідомим та умисним діянням.
       Вважає, що стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, наявності в санкції ст. 122-4 КУпАП альтернативного більш м`якого виду стягнення, повинно застосовуватись лише за грубе або систематичне порушення порядку користування цим правом.
       Просить врахувати, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є підприємцем та здійснює вантажні перевезення, а позбавлення його посвідчення водія, поставить ОСОБА_1 та його сім`ю в скрутне матеріальне становище, оскільки водійське посвідчення є необхідним для виконання ним своїх трудових обов`язків, і дана робота є єдиним джерелом його доходу. Дружина перебуває у декретній відпустці та займається вихованням дітей.
Зазначає, що суддя районного суду в постанові належним чином не мотивував підстави для позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами та не вказав на можливість виправлення останнього шляхом застосування до нього більш м`якого стягнення у вигляді штрафу.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , який визнав вину у скоєному та попросив накласти на нього адмінстягнення за скоєне правопрушення у виді штрафу, його захисника, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
       Згідно з статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Згідно із ст. 251 КупАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Вищезазначених вимог при встановленні вини ОСОБА_1 судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
       Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
       Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила), передбачений обов`язок учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
       Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
       Відповідно до п. 1.10 ПДР України залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.
Відповідно до п. 2.10 «а» ІІДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
       Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, ст. 122-4 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується даними, що містяться у: 
- протоколі про адміністративне правопорушення від 1 жовтня 2024 року серії ЕПР1 № 140660 , згідно з яким ОСОБА_1 1 жовтня 2024 року о 14 годині 54 хвилини по вул. Вишнівецька,1 в м.Ланівці Кременецького району Тернопільської області керував вантажним автомобілем MAN д.н.з. НОМЕР_1 , та був причетний до ДТП та залишив місце пригоди, чим порушив п. 2.10 а Правил дорожнього руху України;
- схемі місця ДТП, яка сталася 1 жовтня 2024 року; 
- рапорті чергового відділення поліції №1 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області № 3366 від 01 жовтня 2024 року, з якого вбачається, що 1 жовтня 2024 року близько 14 години 54 хвилини по вул.Вишнівецька в м.Ланівці Кременецького району Тернопільської області ОСОБА_1 , керуючи вантажним автомобілем MAN д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом WEIGHTLIFTER д.н.з. НОМЕР_2 , наближаючись дозалізничного переїзду, на якому було увімкнено заборонений червоний миготливий сигнал світлофора та почав опускатися шлагбаум, здійснив проїзд даного залізничного переїзду, внаслідок чого відбулося зіткнення із шлагбаумом; 
- письмових поясненях ОСОБА_1 від 01.10.2024, з яких вбачається, що він 1 жовтня 2024 року близько 14 години 50 хвилин в м.Ланівці Кременецького району Тернопільської області керував вантажним автомобілем MAN д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом WEIGHTLIFTER д.н.з. НОМЕР_2 , попереду нього рухався легковий автомобіль. Наближаючись до залізничного переїзду побачив миготливий червоний сигнал світлофора, зупинився, щоб переконатися у безпечності маневру, після чого поїхав далі. При цьому вказав, що не побачив, що шлагбаум почав опускався і він його збив та поїхав на місце завантаження;
письмових поясненнях ОСОБА_1 від 13.10.2024, що надані до суду першої інстанції, з яких вбачається, що він, керуючи вантажним автомобілем MAN д.н.з. НОМЕР_1 1 жовтня 2024 року м.Ланівці по вул. Вишнівецька поїхав на червоний колір світлофора на залізничному переїзді, тому, що думав, що він не працює, бо попереду нього і на зустріч їхали автомобілі. Перед переїздом зупинився впевнитися, що не їде потяг та здійснив рух, а тим часом почав опускатися шлахбаум йому за кабіну, він продовжив рух, непомітивши, що відламав його, і поїхав на завантаження. Нічого не підозрював, як до нього приїхали працівники поліції та показали відео. Вину визнає та просить не позбавляти його посвідчення водія, оскільки це його дохід;
протоколі про адміністративне правопорушення від 1 жовтня 2024 року серії ЕПР1 № 140665 за ст.123 КУпАП,
       Відповідно до п.2.3 Розділу 2 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну. Таким чином, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не мав умислу покидати місце події, не помітив, що шлагбаум закрився йому за кабіну, а також того що він допустив зіткнення зі шлахбаумом, не заслуговують на увагу, оскільки водій повинен бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою в тому числі за допомогою дзеркал заднього виду. 
       Зважаючи на наведене, не погоджуюся із доводами апелянта, про те, що залишення ОСОБА_1 місця події, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, а також про те, що його вина не доведена поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами. 
       Щодо доводів про те, що матеріали справи не містять доказів відео фіксації вчиненого водієм правопорушення та відомостей про свідків, які б могли підтвердити подію та скоєння правопорушення, то вони не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи містять достатні доказові дані щодо вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 . 
       Вважаю, що судом першої інстанції в повній мірі дотримано практики Європейського суду з прав людини, а справу розглянуто з дотриманням гарантій презумпції невинуватості та тлумачення усіх сумнівів на користь водія.
Попри те, що судом першої інстації вірно зроблено висновок про наявність вини ОСОБА_1 , суд все ж порушено вимоги КУпАП при призначенні виду та розміру стягнення.
       Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
       Згідно з ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
       Санкція статті 122-4 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
       Згідно з ч.2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
       За змістом ст. 32 КУпАП, адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до п`ятнадцяти діб.
       Вважає, що судом першої інстанції не в достатній мірі враховано характер вчиненого правопорушення, особу винного, який вперше притягується до адміністративної відповідальності, визнав вину, ступінь його вини, щире розкаяння, майновий стан, перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, відшкодування заподіяної шкоди, а тому слід застосувати за дане правопорушення, яке не є грубим, адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами або адміністративного арешту. 
       З огляду на викладене, постанову місцевого суду щодо ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП слід змінити призначивши йому покарання у виді штрафу в межах санкції даної статті.
       На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -
                               ПОСТАНОВИВ:                
       Апеляційну скаргу адвоката Череватого П.М. задовольнити частково, постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 13.11.2024 щодо ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП – в частині заходу адміністративного стягнення змінити.
       Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністартивного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.
       В решті постанову суду залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя