ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2951/23  Номер провадження 22-ц/814/2998/24	Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук   А.В.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І., 
за участю секретаря Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»
на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 26 червня 2024 року у складі судді Павлійчук А. В.
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерне товариство «ОТП Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2023 року представник ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з вказаним позовом до  ОСОБА_1 , за участю третьої особи АТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 07.07.2020 між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2031615347, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 37 904 грн на споживчі потреби із строком повернення до 07.07.2025.
21.10.2022 між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 21/10/22, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах. Згідно з реєстром боржників № 1 до Договору факторингу № 21/10/22 від 21.10.2022 ТОВ «Діджи Фінанс» набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 49 740,21 грн. 
В порушення умов договору відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань, заборгованість за договором не погашає. 
Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 2031615347 від 07.07.2020 у розмірі 49 740,21 грн та судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу адвоката.
Заочним рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 24 січня 2024 року позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 2031615347 від 07.07.2020 в розмірі 49 740,21 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» 2 684 грн судового збору та 7 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 01 травня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Левицького В. І. задоволено. Скасовано заочне рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 24 січня 2024 року та призначено справу до судового розгляду .
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 26 червня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено набуття права вимоги до відповідача за Кредитним договором №2031615347, оскільки Реєстр боржників № 1 як Додаток до Договору факторингу № 21/10/22 від 21.10.2022 не підписаний сторонами договору та не є належним доказом у справі.
Не погодившись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Діджи Фінанс» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ТОВ «Діджи Фінанс» задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правничу допомогу адвоката.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що до позовної заяви було додано належні докази щодо укладення договору відступлення права вимоги. При цьому підкреслює, що Форма реєстру боржників в електронному вигляді, Акт приймання-передачі реєстру боржників по Договору факторингу, Акт повернення боржників по договору факторингу, форма Акту прийому-передачі документації, Акт прийому-передачі документації боржників, гарантійний лист - це погоджені сторонами форми та бланки передання інформації по кредитному портфелю, які є невід`ємною частиною Договору факторингу і містяться в додатках до нього згідно переліку.
По справі надано витяг з Реєстру боржників, що містить інформацію відносно відповідача, а на офіційному веб-сайті ТОВ «Діджи Фінанс» міститься вся інформація щодо договору факторингу і відповідно до введених даних ІПН відповідача можна ознайомитися з витягом з реєстру. 
Наголошує на тому, що предметом спору у справі є захист порушеного права позивача, яке полягає у невиконанні відповідачем договірних зобов`язань за договором кредиту, а не визнання відповідного договору недійсним чи розірваним на підставі істотного порушення його умов чи визнання недійсним договору відступлення прав вимоги первісного кредитора позивачу. Натомість по суті спору судом не було встановлено підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості, не враховано заперечень позивача до заяви про перегляд заочного рішення про відсутність підстав для перегляду та введення відповідачем суд в оману щодо часткового виконання зобов`язань, наданням квитанції про сплату по іншому кредитному договору.
Крім того, відповідачем визнано факт укладення кредитного договору та невиконання зобов`язань за ним, що не було враховано судом першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що 07.07.2020 відповідач  ОСОБА_1 підписала анкету-заяву на отримання кредиту та в цей же день між АТ «ОТП Банк» та нею укладено кредитний договір № 2031615347, предметом якого є надання позичальнику кредиту на споживчі цілі у розмірі 37 904 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40% річних, який підлягав остаточному поверненню до 07.07.2025 відповідно до графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту, що є невід`ємною частиною договору. Кредитний договір набув чинності з моменту його підписання сторонами та всіх додатків до нього, і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по кредитному договору в повному обсязі.
Із заяви на видачу готівки № D03T02PXW0 від 07 липня 2020 року вбачається виплата АТ «ОТП Банк» ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № 2031615347 від 07 липня 2020 року в загальній сумі 37 904 грн.
21 жовтня 2022 року між АТ «ОТП Банк» (первісний кредитор), укладено договір факторингу № 21/10/22 з ТОВ «Діджи Фінанс» (новий кредитор), за яким останній отримав право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними між первісним кредитором і боржниками, зазначеними у відповідних реєстрах в розмірі портфеля заборгованості, в тому числі за кредитним договором № 2031615347 від 07 липня 2020 року відносно боржника ОСОБА_1 на суму 49 740,21 грн, що складається із загальної суми заборгованості за тілом кредиту - 34 345,69 грн та заборгованості за процентами по договору - 15 394,52 грн. 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. 
У статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (зокрема, з договорів та інших правочинів). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 526, 527, 529, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений у зобов`язанні строк (термін).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Статтями 1077, 1079 ЦК Кодексу України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2031615347 від 07.07.2020, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам переходу права вимоги до позивача, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
При вирішенні справи суд покладається на докази, надані сторонами по справі та всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо досліджені судом, якій їх оцінює на предмет належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку доказів в їх сукупності.
За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини перша, третя, п`ята статті 100 ЦПК України).
Матеріали справи містять докази укладення між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Діджи Фінанс» договору факторингу № 21/10/22 від 21.10.2022, з дотриманням порядку вчинення електронних правочинів, встановленого Законом України «Про електронну комерцію», який підписаний згідно статті 12 цього Закону та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Додатком до договору та його невід`ємною частиною є Реєстр боржників, складений в електронній формі, який містить перелік договорів, права вимоги за якими відступаються, у тому числі кредитний договір № 2031615347 від 07.07.2020, боржником за яким є відповідач по справі ОСОБА_1 . 
На підтвердження здійснення оплати за договором факторингу позивачем надано платіжні інструкції № 2605 та № 2606 від 21.10.2022 щодо оплати за реєстрами № 1 та № 2.
Не приймаючи до уваги посвідчений представником позивача Витяг з Додатку до Договору факторингу № 21/10/22 від 21.10.2022, який містить інформацію про передачу ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до боржника ОСОБА_1 за спірним кредитним договором № 2031615347 від 07.07.2020 на загальну суму заборгованості 49 740,21 грн, оскільки відсутня можливість перевірити його достовірність, суд першої інстанції питання витребування у позивача оригіналу електронного доказу не ініціював, відтак безпідставно не врахував даний доказ при вирішенні справи, оскільки стаття 100 ЦПК України наділяє суд правом ставити під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) письмового доказу його оригіналу та не враховувати її за умови неподання на вимогу суду відповідного оригіналу, що по справі не встановлено.
Лише заперечення відповідачем факту відступлення позивачеві права вимоги за спірним кредитним договором за відсутності спростування наданих позивачем доказів не є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. 
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
Проте, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором № 2031615347 від 07.07.2020 первісному кредитору - АТ «ОТП Банк», а наведені заперечення проти позову нового кредитора - ТОВ «Діджи Фінанс» факту укладення спірного кредитного договору та наявності заборгованості за кредитом не спростовують. 
Таким чином, внаслідок відступлення права грошової вимоги за кредитним договорами, у тому числі договором № 2031615347, укладеним 07.07.2020 з відповідачем ОСОБА_1 , до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшли усі права та обов`язки первісного кредитора, зокрема, право вимагати дострокового повернення кредиту на підставі частини другої статті 1050 ЦК України в разі прострочення позичальником повернення чергової частини за договором з розстроченням платежу.
Разом з тим, оскільки кредитні кошти було надано відповідачу на споживчі цілі, до спірних правовідносин відповідно до частини третьої статті 1054 ЦК України підлягає застосуванню Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон № 1734-VIII). 
Відповідно до частини четвертої статті 16 Закону № 1734-VIII у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. 
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Аналіз частини четвертої статті 16 Закону № 1734-VIII дає можливість зробити висновок, що головною умовою для звернення кредитодавця до суду з позовом про дострокове стягнення споживчого кредиту є письмове повідомлення, що дає можливість боржнику виконати вимогу кредитодавця протягом строку, встановленого в договорі чи Законі, після чого кредитодавець позбавляється права вимагати повернення кредиту достроково.
Загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей (див. постанови Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 344/3627/16-ц (провадження № 61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі № 359/8181/18 (провадження № 61-22164св19)).
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року у справі № 638/13683/15-ц сформовано правові висновки, що порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами.
У справі, що переглядається апеляційним судом встановлено, що досудова вимога про усунення порушень відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» позивачем відповідачу не направлялась, а отже, на день подання даного позову до суду 07.11.2023 позивач не набув відповідного права на погашення позичальником достроково всієї кредитної заборгованості за договором, строк виконання якого ще не настав. За таких обставин позивач має право на стягнення з відповідача лише простроченої заборгованості в межах заявлених позовних вимог станом на 07.11.2023. 
З урахуванням наведеного та виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача підлягає прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 12 713,15 грн та заборгованість по процентах за користування кредитом у сумі 25 014,65 грн, а всього 37 727,80 грн, яка виникла станом на день пред`явлення позову 07.11.2023. 
В іншій частині вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» не ґрунтуються на вимогах закону та умовах укладеного між сторонами кредитного договору, є передчасними і підстав для їх задоволення апеляційним судом не вбачається.
Згідно частин першої, другої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В частині стягнення витрат позивача на правничу допомогу адвоката Міньковської А. В., оцінивши надані позивачем докази на підтвердження розміру понесених судових витрат, складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, враховуючи вимоги статті 137, пункту 3 частини другої, пунктів 1, 2 частини третьої статті 141, частини восьмої статті 141 ЦПК України та виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, а також критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, колегія суддів дійшла висновку про часткову компенсацію позивачеві понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката.
Згідно акту про підтвердження надання правничої допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 22.09.2023 адвокатом Міньковською А. В. було надано ТОВ «Діджи Фінанс» послуги на загальну суму 7 500 грн, включаючи формування додатків до позовної заяви (письмові докази) - 1 000 грн та подання позовної заяви з додатками та копіями до суду шляхом надсилання поштовим відправленням - 1 000 грн. Разом з тим, за змістом укладеного між адвокатом та клієнтом ТОВ «Діджи Фінанс» Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 22.09.2023 такі послуги входять у складання позовної заяви та окремо не тарифікуються, тому підстав для їх стягнення колегія суддів не вбачає.
Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 задоволено частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4 169 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - задовольнити.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 26 червня 2024 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 2031615347 від 07 липня 2020 року в сумі 37 727,80 грн, з яких: 12 713,15 грн - заборгованість по кредиту, 25 014,65 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 4 475,83 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 169 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        С. Б. Бутенко

Судді                                                                        Г. Л. Карпушин

                                                                       О. І. Обідіна