ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року	Львів	Справа № 140/2913/24 пров. № А/857/18506/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Каленюк Ж.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

                                                 в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) у Волинській області, ГУ ПФУ в Чернівецькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області №033050008775 від 03.10.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до пільгового стажу період роботи з 24.04.1984 по 03.11.1985 та з 04.11.1985 по 16.04.1992 та повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком з урахуванням вказаного пільгового стажу.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано оспорюване рішення та зобов`язано ГУ ПФУ в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, зарахувавши до стажу за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, періоди роботи з 24.04.1984 по 03.11.1985 та з 04.11.1985 по 16.04.1992. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Чернівецькій області  подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 12 років 11 місяці 21 день. До пільгового стажу неможливо зарахувати період роботи з 24.04.1984 по 03.11.1985 згідно довідки №158 від 25.09.2023 (зазначена у ній назва посади не відповідає переліку посад згідно з постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 “Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах” (далі - Постанова №1173)), а також період роботи з 04.11.1985 по 16.04.1992 згідно довідки №159 від 25.09.2023 (зазначена в довідці посада не відповідає посаді в трудовій книжці). 
Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.09.2023, звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058), надавши документи згідно з розпискою-повідомленням.
Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була передана на розгляд ГУ ПФУ в Чернівецькій області, яким було прийняте рішення №033050008775 від 03.10.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю страхового стажу (з 01.01.2023 по 31.12.2023 після досягнення віку 63 роки - від 20 до 30 років). Наявний стаж становить 12 років 11 місяців 21 день; до пільгового стажу не зараховано період роботи з 24.08.1984 по 03.11.1985 за довідкою №158 від 25.09.2023, оскільки назва посади не відповідає переліку посад згідно Постанови №1173 та період роботи з 04.11.1985 по 16.04.1992 згідно довідки №159 від 25.09.2023, бо зазначена посада не відповідає посаді в трудовій книжці (де наявна інформація про присвоєння професії “сверловщика”, “заточника”).
Вважаючи протиправним оспорюване рішення, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про помилковість мотивів, які були покладені в основу прийняття оспорюваного рішення, зокрема, з приводу не зарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи. Суд вказав, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області не вирішувало питання про зарахування до страхового стажу вказаних періодів роботи в контексті абз.10 ч.3 ст.24 Закону №1058, що вказує на необґрунтованість та передчасність висновку про недостатність страхового стажу позивача для призначення йому пенсії за віком. Відтак, суд дійшов висновку про протиправність оспорюваного рішення та наявності підстав для його скасування. Суд задовольнив частково позовні вимоги, оскільки у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернівецькій області, а тому суд вважав, що вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ч.1 ст.56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон №1788), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Частиною третьою статті 114 Закону №1058 визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років
Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.
Абзацами першим та другим пункту 2 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону №1058 визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Відповідно до абз.1 ст.38 Закону України “Про професійну (професійно-технічну) освіту” №103/98-ВР від 10.02.1998 (далі - Закон №103/98-ВР), час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Згідно ч.1 ст.59 Закону №1788, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 було затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383), який регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Пунктом 10 Порядку №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Згідно п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846) було затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058 (далі - Порядок №22-1).
Згідно п.4.7 розділу IV Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Судом встановлено, що на момент подання заяви вік позивача – 63 роки; страховий стаж, обчислений органом Пенсійного фонду (в одинарному розмірі), – 12 років 11 місяців 21 день, а достатнім відповідно до приписів частини другої статті 26 Закону №1058 у цьому віці є страховий стаж не менше 20 років.
За змістом оспорюваного рішення, позивачу відповідно до поданих документів не було зараховано до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 24.04.1984 по 03.11.1985 та з 04.11.1985 по 16.04.1992.
Як видно з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 09.12.1983, він працював у локомотивному депо Ковель Львівської залізниці (у межах спірного періоду). 
Судом встановлено, що 09.12.1983 його прийнято учнем терміста на печах; 24.04.1984 переведено термістом на печах по третьому тарифному розряду; 04.11.1985 встановлено третій тарифний розряд коваля на молотах та пресах; 18.06.1986 переведено ковалем на молотах та пресах по третьому тарифному розряду в заготівельний цех; 26.10.1989 установлено четвертий тарифний розряд коваля на молотах та пресах; 15.01.1990 присвоєно професію свердлувальника другого тарифного розряду; 01.04.1992 присвоєно професію заточника другого розряду; 16.04.1992 звільнено за власним бажанням.
Також, згідно довідки №158 від 25.09.2023, виданою виробничо-структурним підрозділом “Локомотивне депо Ковель” регіональної філії “Львівська залізниця”, ОСОБА_1 працював повний робочий день в локомотивному депо Ковель і у період з 24.04.1986 по 03.11.1985 виконував роботи терміста на нагрівальних печах, а саме термічну обробку металу шляхом поверхневого загартування з нагріванням струмами високої частоти, в електролітах, наплавлення робочих поверхонь.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що посада “терміст на печах” передбачена Списком №1, затвердженим Постановою №1173 (розділ ХІ пункт 3). 
Таким чином, не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 24.04.1986 по 03.11.1985 з огляду на те, що назва посади в довідці №158 від 25.09.2023 (терміст на печах) не відповідає переліку посад, визначених Постановою №1173 є безпідставними.
Вищевказана довідка видана на підставі архівної довідки №Ф-525 від 31.07.2023 та наказу №209 від 24.04.1984.
Крім того, копією наказу №209 від 24.04.1984 підтверджено, що ОСОБА_1 було переведено на посаду “терміст на печах” третього розряду з 24.04.1984.
Також згідно довідки №159 від 25.09.2023, виданою виробничо-структурним підрозділом “Локомотивне депо Ковель” регіональної філії “Львівська залізниця”, ОСОБА_1 у період з 04.04.1985 по 16.04.1992 працював повний робочий день за посадою “коваль на молотах та пресах” в локомотивному депо Ковель та виконував кування, обробку заготовок з металу складної форми з використанням молотів, проведення термічної обробки, різання металевих заготовок гарячим способом, надання необхідної форми нагрітим деталям шляхом кування, згинання, скручування.
Вказана посада також передбачена Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.04.1991 (розділ ХІ, частина 2, код 1110200а-13225). 
Вказана довідка видана на підставі архівної довідки №Ф-601 від 31.07.2023, наказів №660 від 04.11.1985, №361 від 18.06.1986, №686 від 26.10.1989, від 16.04.1992.
Наказом начальника локомотивного депо Ковель Львівської залізниці №660 від 04.11.1985 підтверджено, що ОСОБА_1 встановлено третій тарифний розряд коваля на молотах та пресах з 04.11.1985, а відповідно до наказу №361 від 18.06.1986, переведено ковалем на молотах та пресах по третьому тарифному розряду; наказом №377 від 16.04.1992 звільнено з посади коваля на молотах та пресах за власним бажанням з 16.04.1992.
Відповідно до архівної довідки №Ф-525 від 31.07.2023, виданої виробничим структурним підрозділом “Рівненська дирекція залізничних перевезень” регіональної філії “Львівська залізниця”, ОСОБА_1 значився учнем терміста на печах з 09.12.1983 (наказ №734), з 24.04.1984 значиться термістом на печах третього розряду (наказ №209), з 04.11.1985 значиться ковалем на молотах і пресах третього розряду (наказ №660), з 18.06.1986 значиться ковалем на молотах і пресах третього розряду в заготівельному цеху (наказ №361), з 26.10.1989 значиться ковалем на молотах і пресах четвертого розряду (наказ №686), 16.04.1992 звільнений (наказ №377).
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наданими органу Пенсійного фонду і суду трудовою книжкою, довідками №158, №159, а також первинними документами про призначення та звільнення з посад (накази №209 від 24.04.1984, №660 від 04.11.1985, №361 від 18.06.1986, №377 від 16.04.1992) підтверджено, що ОСОБА_1 працював у локомотивному депо Ковель з 24.04.1984 по 03.11.1985 на посаді терміста на печах, а з 04.11.1985 по 16.04.1992 – на посаді коваля на молотах та пресах.
При цьому, аргументи відповідача про неможливість підтвердження пільгового характеру праці позивача за цей час роботи з огляду на те, що зазначена в довідці посада (коваль на молотах та пресах) не відповідає посаді, що зазначена в трудовій книжці у цей період роботи (наявна інформація про присвоєння професії “сверловщика” та “заточника”) є безпідставними.
З приводу вищевказаного, суд першої інстанції слушно зауважив, що записи №6, №7 трудової книжки стосуються присвоєння ОСОБА_1 професій свердлувальника та заточника, а не про переведення останнього на іншу посаду, а відтак доводи ГУ ПФУ в Чернівецькій області спростовуються відомостями довідки №159 від 25.09.2023, архівної довідки №Ф-525 від 31.07.2023, наказів №660, №361, №377. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що право особи на соціальний захист, за встановлених обставин, не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, необхідність якого не доведена відповідачами.
При цьому, збереження тих чи інших відомостей у документальній формі про обставини трудової діяльності, крім трудової книжки, не може контролюватись пенсіонером, відповідно, на нього не повинна покладатись відповідальність за їх відсутність.
В контексті вищевказаного необхідно також враховувати норми пункту 4.7 Порядку, за змістом якого право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у абзаці 7 пункту 4.7 Порядку №22-1.
У спірних правовідносинах пенсійний орган не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів на підтвердження стажу позивача, що, на переконання суду, є порушенням вищезазначених норм.
За таких обставин пенсійний орган фактично переклав на позивача тягар доказування власного неперевіреного сумніву у достовірності документів, отриманих особою, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
У ході розгляду цієї адміністративної пенсійний орган не спростував допустимими і належними доказами відомості вказані у трудовій книжці, в тому числі в частині перебування на посаді і виконання праці зі шкідливими умовами праці.
Разом з тим, суд вірно вказав, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення (постанова Верховного Суду від 08.02.2024 по справі №500/1216/23).
Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності зобов`язання ГУ ПФУ в Чернівецькій області повторно з урахуванням висновків суду розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2023 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до стажу за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, періоди роботи з 24.04.1984 по 03.11.1985 та з 04.11.1985 по 16.04.1992.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.          Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.          
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,                                                                                                                        
                                                  п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2024 року по справі №140/2913/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук