Номер провадження: 22-ц/813/2727/25 
Справа № 521/24137/23
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2024 року у складі судді Тополевої Ю.В., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА 

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2023 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до   ОСОБА_2 , в якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28.05.1997 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 8169909, зареєстрованого о 14:45:51 10.11.2008 Першою Одеською державною нотаріальною конторою (архівна дата 06.03.1998 номер реєстру 423-97).
Позов обґрунтований такими обставинами. 23 квітня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою, бабуся позивача ОСОБА_3 купила у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 
25.09.2004 ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила заповіт на ім`я внука ОСОБА_1 , посвідчений Першою одеською державною нотаріальною конторою та заповіла йому квартиру АДРЕСА_1 . 22.03.2022 року приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Русских С.Б. після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу. 13.04.2023 позивач ОСОБА_1 отримав від приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Русских С.Б. інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якої дізнався, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.1997 року на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 8169909, зареєстрованого о 14:45:51, 10.11.2008 року Першою одеською державною нотаріальною конторою (архівна дата 06.03.1998 номер реєстру 423-97) накладено арешт.
У зв`язку з цим, представником позивача подано заяву, на яку 10.05.2023 року отримано відповідь з Малиновського районного суду м. Одеси, з якою вбачається, що до архіву Малиновського районного суду м. Одеси цивільна справа за № 2-429/2002 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування збитків та моральної шкоди, спричиненого власником джерела підвищеної небезпеки за актом прийому-передачі цивільних справ за 2002 рік не передавалась, обліково-статистичні картки на відповідну справу відсутні.
Згідно даних автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3» слідує, що в провадженні суду перебували матеріали заяви ОСОБА_5 про відновлення втраченого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування збитків та моральної шкоди (справа 2-429/2002). 13.06.2019 року за результатами розгляду зазначених матеріалів постановлено ухвалу. Під час ознайомлення з даними матеріалами в суді, встановлено, що Першою одеською державною нотаріальною конторою (архівна дата 06.03.1998 номер реєстру 423-97) накладено арешт помилково саме на майно ОСОБА_5 , який не був стороною у справі, а являється сином відповідача у справі ОСОБА_5 .
ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Наявний арешт заважає позивачу отримати належну йому на підставі заповіту спадщину, а саме квартиру АДРЕСА_1 , а тому він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позиція відповідача в суді першої інстанції
Відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу від 23 квітня 2003 року належить визнати недійсним за умови наявності спірного арешту на квартиру. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 – задоволено: скасовано арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28.05.1997 року на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 8169909, зареєстрованого о 14:45:51 10.11.2008 року Першою одеською державною нотаріальною конторою (архівна дата 06.03.1998 номер реєстру 423-97); стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.
Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_1  направлені на звільнення з-під арешту квартири, яка входить до складу спадкової маси і яка заповідана позивачу, а наявність існуючого арешту не дають позивачу можливості в повній мірі реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При цьому суд також дійшов висновку, що вирішуючи спір, суд керується принципом ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, а тому вважає, що ОСОБА_1   обрано правильний спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду із позовом про звільнення майна з під арешту.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, у якійпосилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2024 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, судові витрати покласти на ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що даний позов про звільнення майна з під арешту пред`явлений до неналежного відповідача. Так, при розгляді даної справи, районний суд зобов`язаний був залучити до участі у справі в якості відповідача стягувача, а саме ОСОБА_4 , в інтересах якого судом було накладено арешт на майно боржника. Тобто суд першої інстанції прийняв судове рішення про права особи, що не була залучена до участі у справі, а саме ОСОБА_4 . Зазначає, що він – ОСОБА_2 міг бути залучений до участі у вказаній справі лише в якості третьої особи.

Позиція позивача в суді апеляційної інстанції
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 27.02.2025 з`явилися: скаржник ОСОБА_2 та його представник – ОСОБА_6 . 

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 (а.с. 7).
Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є внуком ОСОБА_3 (а. с. 8-10).
ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.2003 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 14).
25.09.2004 ОСОБА_3 склала заповіт, яким належну їй квартиру АДРЕСА_1 заповіла своєму чоловіку ОСОБА_7 , а коли він помре раніш за ОСОБА_3 або не прийме в спадщину вищезазначену квартиру, заповіла онуку - ОСОБА_1 (а.с. 17).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 58/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Позивач ОСОБА_1 спадщину прийняв у встановлений законом шестимісячний строк шляхом звернення до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 .
Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 13.04.2023 вбачається, що на спірну квартиру ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28.05.1997 року накладено арешт, зареєстрований 10.11.2008 року за № 8169909 Першою одеською державною нотаріальною конторою. Власник об`єкту – ОСОБА_5 (а.с. 19).
Із відповіді Малиновського районного суду міста Одеси від 10.05.2023 вбачається, що цивільна справ № 2-429/2002 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за актом прийому-передачі цивільних справ за 2002 рік не передавалась до архіву суду, обліково-статистична картка на відповідну справу - відсутня. 
Разом із цим, в провадженні суду перебували матеріали заяви ОСОБА_5 про відновлення втраченого провадження по вказаній справі та 13.06.2019 за результатами розгляду зазначених матеріалів судом постановлено ухвалу (а.с. 20).
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Малиновського районного суду м.Одеса від 19.03.2024 було витребувано із архіву цього суду цивільну справу №2-429/2002 для огляду у судовому засіданні (а.с. 56). Зокрема, судом було досліджено матеріали за заявою ОСОБА_5 про відновлення втраченого провадження по справі № 2-429/2002 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в частині накладення арешту.
Так, в заяві про відновлення втраченого судового провадження ОСОБА_5 , який є батьком відповідача ОСОБА_2 , просив суд скасувати арешти з майна, яке перебувало у його власності. При цьому зазначив, що квартира АДРЕСА_1 йому не належала, тому зареєстрована або за особою, прізвище якої збігається з його прізвищем, або помилково.
13.06.2019 Малиновський районний суду міста Одеси відновив частково втрачене судове провадження у вказаній цивільній справі.
11.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій просив скасувати арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28.05.1997 року на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 8169909, зареєстрованого о 14:45:51 10.11.2008 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою (архівна дата 06.03.1998 номер реєстру 423-97).
Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28.09.2023 заяву ОСОБА_1 повернуто з підстав того, що він не є стороною у справі та роз`яснено, що з метою зняття арешту з майна він має право звернутись до суду з відповідним позовом.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За приписами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Слід зазначити, що фактично лише єдиним доводом апеляційної скарги ОСОБА_2 є те, що даний позов про звільнення майна з під арешту пред`явлений до неналежного відповідача. На думку скаржника, при розгляді даної справи, районний суд зобов`язаний був залучити до участі у справі в якості відповідача стягувача, а саме ОСОБА_4 , в інтересах якого судом було накладено арешт на майно боржника. Тобто суд першої інстанції прийняв судове рішення про права особи, що не була залучена до участі у справі, а саме ОСОБА_4 . Зазначає, що він – ОСОБА_2 міг бути залучений до участі у вказаній справі лише в якості третьої особи.
Разом з тим, колегія суддів вважає неспроможними такі доводи скаржників, з огляду на наступне. 
Так, в п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85 гс 19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі №303/6418/19 зазначено, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна до ОСОБА_2 як до відповідача, оскільки саме на майно ОСОБА_2 помилково було накладено арешт, а тому заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 .
Таким чином, ОСОБА_2 є відповідачем незалежно від участі у справі інших співвіповідачів, при цьому право вимоги чи захисту інтересу від імені інших осіб, зокрема  ОСОБА_4 , йому не належить.
Жодних інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  ОСОБА_2 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  ОСОБА_2 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з п. 1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, 
Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 24 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 17.03.2025

Головуючий                    
                   
Судді: