ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
10 лютого 2025 року
м. Київ
 
справа № 367/3471/21
провадження № 61-8823св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 січня 2024 року у складі судді 
Карабази Н. Ф. та постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 
2024 року у складі колегії суддів: Оніщук М. І., Шебуєвої В. А., Кафідової О. В.
Короткий зміст позовних вимог
1.            У травні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми неустойки за невиконаним зобов`язанням за договором про виконання столярних робіт та відшкодування завданої моральної шкоди.
2.            Позов обґрунтовував тим, що 21 лютого 2020 року між ним та 
ОСОБА_2 укладено договір про надання послуг з виконання столярних робіт, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався в строк до липня 
2020 року виготовити кухонні меблі, а також двері та сходи.
3.            На виконання умов зазначеного договору ним було сплачено на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 5 000,00 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 21 лютого 2020 року складало 122 388,50 грн.
4.            При цьому на підтвердження передачі авансу 21 лютого 2020 року ОСОБА_2 власноруч написав розписку, за якою він підтвердив отримання авансового платежу та зобов`язався у визначений за домовленістю сторін строк виконати зобов`язання. Подальші розрахунки за виконану роботу було вирішено провести по факту виконання робіт.
5.            Разом з тим, зазначав, що незважаючи на узгоджені між сторонами умови договору, відповідач їх не виконав та навіть не розпочав виконання робіт. Спочатку відповідач запевняв, що меблі будуть готові пізніше і потрібно зачекати, а потім повідомив, що взагалі відмовляється виконувати вказані столярні роботи та виготовляти меблі.
6.            Після численних звернень до відповідача з вимогою про повернення авансового платежу в результаті невиконання останнім взятих на себе зобов`язань 21 квітня 2021 року кошти у розмірі 5 000,00 дол. США були повернуті ОСОБА_2 , що підтверджується розпискою від 21 квітня 
2021 року, підписаною сторонами.
7.            За вказаних обставин він вважав, що за прострочення виконання робіт відповідач зобов`язаний сплатити йому неустойку (пеню) у розмірі трьох відсотків річних авансового платежу за кожен день прострочення зобов`язання з 01 липня 2020 року по 21 квітня 2021 року у розмірі 1 079 466,50 грн. 
8.            Також вказував, що протиправними діями відповідача, які полягають 
у неналежному виконанні договірних зобов`язань, йому було завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінив у 30 000,00 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
9.            Рішенням Ірпінського районного суду Київської області від 15 січня 
2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено
10.         Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували укладення 21 лютого 2020 року між позивачем та відповідачем договору про надання послуг з виконання столярних робіт, а наявна у матеріалах справи розписка, в свою чергу, не є договором підряду на виконання столярних робіт. Відтак, суд виснував про неукладеність договору у зв`язку із недосягненням сторонами згоди з приводу усіх істотних умов договору. 
11.         Також, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено підстав відшкодування заподіяної шкоди, не зазначено, які саме дії відповідача 
є неправомірними, що в свою чергу, потягнуло понесення позивачем збитків та заподіяння моральної шкоди.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
12.         Постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
13.         Рішення Ірпінського районного суду Київської області від 15 січня 
2024 року залишено без змін.
14.         Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору про надання послуг, а також погодився із висновками суду про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки 
позивачем не доведено заподіяння йому збитків та моральної шкоди саме внаслідок неправомірних дій відповідача. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
15.         У червні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 .
16.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 29 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17.         У касаційній скарзі  ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, за результатами розгляду справи ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
18.         Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 520/17094/14-ц (провадження № 61-6837св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 136/2220/16-ц (провадження 
№ 61-27673св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
19.         Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що матеріали справи містять розписку, якою підтверждується отримання відповідачем грошових коштів за договором, а також зобов`язання з виконання робіт.
20.         Таким чином, на переконання заявника касаційної скарги, між сторонами склалися відносини підряду на підставі розписки від 21 лютого 2020 року та усних домовленостей, у зв`язку із вказаним вважає, що сторони погодили всі істотні умови договору, а висновки судів попередніх інстанцій щодо неукладення договору є помилковими.
21.         При цьому вказував, що судами попередніх інстанцій не враховано повернення відповідачем сплаченого авансу у зв`язку із невиконанням та простроченням виконання зобов`язання, що підтверджується відповідною розпискою, наявною у матеріалах справи.
22.         Звертає увагу суду, що відповідач у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань повинен виплатити на користь позивача неустойку, а також відшкодувати моральну шкоду, завдану протиправними діями відповідача.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
23.         У вересні 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 - адвоката Шевченко Злати Володимирівни, на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому вказано, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги щодо наявності у матеріалах справи розписки, яка, на переконання заявника касаційної скарги, підтверджує отримання відповідачем грошових коштів за договором, а також зобов`язання з виконання робіт не заслуговують на увагу, оскільки сторонами не погоджено істотних умов договору.
24.         Зокрема вказує, що сторонами не погоджено умови договору щодо виконання робіт із виготовлення кухні, дверей та сходів, а саме: розмір, кількість, матеріал виробів, не визначено строки виконання робіт.
25.         Додатково звертає увагу суду, що позивачем не доведено заподіяння збитків та моральної шкоди саме внаслідок неправомірних дій відповідача. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
26.         Відповідно до розписки від 21 лютого 2020 року, що містить підписи ОСОБА_3  та ОСОБА_1, ОСОБА_2 , що проживає за адресою: 
АДРЕСА_1 , взяв авансовий платіж 
у ОСОБА_1 у розмірі 5 000,00 дол. США для виконання столярних робіт. Термін виконання робіт (двері, сходи, кухня), липень 2020 року. Подальші рахунки по факту виконання робіт (а.с. 9).
27.         Згідно із розпискою від 21 квітня 2021 року, що містить підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_1, 21 квітня 2021 року ОСОБА_2 повернув авансовий платіж ОСОБА_1 , отриманий згідно розписки від 21 лютого 2020 року на виготовлення столярних виробів (двері, сходи, кухня), в результаті невиконання робіт.
Позиція Верховного Суду
28.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
29.         Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
30.         Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
31.         Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
32.         Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
33.         Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
34.         Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
35.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
36.         Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
37.         Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
38.         Згідно зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. (стаття 627 ЦК України).
39.         Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
40.         Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України).
41.         У статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
42.         Відповідно до частин першої, третьої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
43.         Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника, на який спрямована узгоджена воля сторін. Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт .
44.         Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
45.         Договір підряду це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, яка направила оферту, акцепту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі 
№ 523/6003/14-ц (провадження № 14-84цс18)).
46.         Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18)).
47.         Відповідно до частини першої статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
48.         Статтею 866 ЦК України передбачено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.
49.         Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.
50.         Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
51.         Визначаючи характер спірних правовідносин та надаючи їм правову кваліфікацію, суди попередніх інстанцій керувалися тим, що у змісті розписки 
від 21 лютого 2020 року сторонами не визначено, розміри виробів, їх кількість, не погоджено матеріал для виконання визначених столярних робіт, вигляд замовлених виробів, зокрема їх вигляд чи ескізи.
52.         Укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21).
53.         Встановивши, що сторони не погодили істотні умови договору щодо надання послуг з виконання столярних робіт (виготовлення кухні, дверей та сходів), а саме: розмір виробів, кількість виробів, вид матеріалу, з якого будуть виготовлятися вироби, визначені строки виконання таких виробів тощо, суди дійшли обґрунтованого висновку про неукладеність між сторонами договору.
54.         Крім того, обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача щодо невиконання договору.
55.         Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31 жовтня 
2020 року у справі № 520/17094/14-ц (провадження № 61-6837св18) та 
від 13 листопада 2018 року у справі № 136/2220/16-ц (провадження 
№ 61-27673св18), на які посилається заявник у касаційній скарзі, не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин справи.
56.         Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами поередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
57.         Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
58.         Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
59.         Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
60.         Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
2.            Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                       Н. Ю. Сакара
О. В. Білоконь
О. М. Осіян