ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 лютого 2025 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/11220/23
Головуючий у першій інстанції – Яременко І. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/104/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шарапової О.Л. 
суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,
з участю секретаря: Шапко В.М.,
Сторони:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 .
Оскаржується рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2024 року.
                                        В С Т А Н О В И В:
У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансової компанії «Довіра та гарантія», в якому проси стягнути з останнього кошти в розмірі 420 421 грн 10 коп., що є інфляційними втратами, 3% річних, які нараховані за період з 22.04.2016 по 14.08.2023 на суму 316 029 грн 91 коп., яка в період з 01.08.2023 по 14.08.2023 сплачена позивачу в рахунок часткового погашення зобов`язань в розмірі 3 954 749 грн 71 коп. з відшкодування позивачу, як іпотекодавцю, перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог відповідача, як іпотекодержателя.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.10.2006 між ним та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання кредиту №11061217000 від 31.10.2006. В забезпечення виконання зобов`язань був укладений Іпотечний договір № 30006Z174 від 01.11.2006, за умовами якого позивач передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» належне йому нежиле приміщення – приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 22.09.2015 між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 1, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за Іпотечним договором та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» отримала права іпотекодержателя на Предмет іпотеки. 18.04.2016 державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (індексний номер 29353123 від 21.04.2016 11:29:34). Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.11.2021 у справі №751/2658/18 за його позовом  до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про захист прав споживачів, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 03.11.2022, стягнуто на його користь, як іпотекодавця, 3 954 749,71 грн у рахунок відшкодування перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог відповідача, як іпотекодержателя. Отже, починаючи з 21.04.2016, з моменту переходу від нього до відповідача права власності на предмет іпотеки, відповідач в якості відшкодування перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя був зобов`язаний сплатитийому кошти в розмірі 3 954 749,71 грн. Однак, у рахунок часткового погашення зобов`язань, відповідач здійснив платежі у період з 01.08.2023 по 14.08.2023 на загальну суму 316 029,91 грн. Посилаючись на ст.625 ЦК України вважає, що відповідач за весь час прострочення, починаючи з 22.04.2016 до 14.08.2023, зобов`язаний сплатити позивачу інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми. 
Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2024 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 197 292,88 грн, яка складається з: 164 872,79 грн інфляційних втрат та 32 420,09 грн – 3% річних за несвоєчасний розрахунок, внаслідок набуття у власність предмета іпотеки, за період з 12.03.2020 до 14.08.2023 включно; 7 039,12 грн - витрати на професійну правничу допомогу та 1 972,93 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в оскаржуваній частині.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що суд лише задекларував застосування статей 257, 261 ЦК України, а насправді їх не застосував, оскільки не визначив день, що є початком спливу окремого, самостійного строку позовної давності щодо інфляційних втрат за кожен індивідуальний місяць, що виникає щомісяця (в різні дати, на наступний день, після оприлюднення індексу інфляції), починаючи з інфляційних втрат за травень місяць 2016 року і закінчуючи інфляційними втратами за лютий місяць 2020 року, як наслідок суд не визначив дату, коли сплив окремий, самостійний строк позовної давності щодо інфляційних втрат за кожен індивідуальний місяць, починаючи з інфляційних втрат за травень місяць 2016 року і закінчуючи інфляційними втратами за лютий місяць 2020 року.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що суд не встановив всі фактичні обставини справи, які необхідно було встановити для правильного висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності щодо стягнення інфляційних витрат за травень 2016 року – лютий 2020 року.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує на те, що судом не перевірено, чи мав право позивач звернутися до суду з позовом про стягнення основного боргу разом з інфляційними втратами за квітень 2016 року (з 22.04.2016), якщо станом на 30.04.2026 розмірі індексу інфляції за квітень 2016 року ще не існувало, його офіційно опублікували тільки в травні 2016 року, аналогічно за інфляційні втрати за інші місяці.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що судом не враховано, що строк позовної давності перервався в квітні 2018 року зверненням позивача з позовом про стягнення боргу.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує на те, що суд не мотивував незастосування ст.3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» щодо визначення початку спливу строку позовної давності вимог про стягнення інфляційних втрат, зокрема за грудень 2019 року,
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали  справи  та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2024 року оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог.
Встановлено, що у квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про захист прав споживачів, а саме відшкодування перевищення 90% вартості предмета іпотеки.
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.04.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 3 954 749, 71 грн у відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки – приміщення магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09.11.2021 рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.04.2021 скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про захист прав споживача задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 3 954 749,71 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 03.11.2022 ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 01.12.2021, постанову Чернігівського апеляційного суду від 09.11.2021 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09.06.2022 залишено без змін( а.с. 11-17).
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2022 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Авторговим А.М. відкрито виконавче провадження №69434599 про примусове виконання виконавчого листа №751/2658/18, виданого 14.07.2022 Чернігівським апеляційним судом (а.с.24).
Згідно копії довідки про рух коштів по рахунку, 02.08.2023, 04.08.2023, 14.08.2023 на рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти за виконавчим листом №751/2658/18 від 14.07.2022 у виконавчому провадженні  №69434599 на загальну суму 316 029,91 грн (а.с.23).
Згідно поданого ОСОБА_1 розрахунку сума інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період з 22.04.2016 по 14.08.2023, внаслідок отримання позивачем у період з 01.08.2023 по 14.08.2023 коштів у сумі 316 029,91 грн, у рахунок часткового погашення зобов`язань у розмірі 3 954 749,71 грн внаслідок примусового виконання рішення суду по справі 751/2658/18 в рамках ВП №69434599 становить 420 421,10 грн (а.с.25-30).
Згідно розрахунку ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» розмір інфляційних втрат та 3% річних за період з 10.11.2021 по 23.02.2022 становить 16 553,22 грн (а.с.50).
17 січня 2024 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подана заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності ( а.с.52,53).
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. 
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 05 лютого 2025 року прийнята відмова ОСОБА_1 від позовних вимог до 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про стягнення інфляційних та 3% річних за період з травня 2016 року по січень 2017 року  в сумі 33086 грн. 01 коп.; рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 вересня 2024 року визнано нечинним в частині відмови у задоволенні позовних  ОСОБА_1   до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про стягнення інфляційних та 3% річних за період з травня 2016 року по січень 2017 року  в сумі 33086 грн. 01 коп.; провадження у справі у вищезазначених частинах – закрите.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. 
Строк позовної давності щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за період з 22.04.2016 до 11.03.2020 сплив до введення карантину, а тому позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами КМУ, востаннє до 30.06.2023. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану (з 24.02.2022) строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Момент спливу строку позовної давності щодо періоду нарахування коштів на підставі ст.625 ЦК України, починаючи з 12.03.2020 припадає на час дії карантину, та з 24.02.2022 припадає на час дії воєнного стану, тому на ці періоди поширюються приписи п.12 та п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину та воєнного стану. Таким чином,  інфляційні втрати та 3% річних підлягають стягненню саме за період з 12.03.2020 до 14.08.2023 (у межах заявлених позивачем позовних вимог).
З такими висновками суду першої інстанції (в частині залишення його чинним) погоджується апеляційний суд.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на довільному тлумаченні правових норм, а тому не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення, Суд першої інстанції вірно застосував норми права до спірних правовідносин та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                       П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2024 року ( в частині залишення його чинним) – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                           Судді: