ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 р. 	Справа № 440/8582/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського апеляційного суду на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 27.11.24  по справі № 440/8582/24
за позовом    ОСОБА_1  
до   Полтавського апеляційного суду ,   Державної судової адміністрації України         
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
11.07.2024 ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, в якому, з урахуванням уточнення обсягу заявлених вимог, просила суд:
- визнати протиправною відмову Полтавського апеляційного суду щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою суддівської винагороди за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року, такою, що суперечить вимогам наказу Полтавського апеляційного суду від 15.06.2022 №4.7-10/37, стягнувши з Державної судової адміністрації України та Полтавського апеляційного суду в межах їх повноважень в частині організаційного та фінансового забезпечення виплат, пов`язаних із закінченням суддівських повноважень Кривчун Т.О., суму компенсації нарахованого, але не виплаченого доходу (грошового забезпечення) у розмірі 152 636,23 грн.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що на переконання заявниці у протиправній відмові Полтавського апеляційного суду виплатити їй відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати суддівської винагороди після припинення повноважень судді з 18.06.2022.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 року позов ОСОБА_1 у справі №440/8582/24 - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Полтавського апеляційного суду внаслідок ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 по день фактичної виплати такої суддівської винагороди включно за весь час затримки виплати.
Зобов`язано Полтавський апеляційний суд нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 по день фактичної виплати такої суддівської винагороди включно за весь час затримки виплати.
В решті вимог - позов залишено без задоволення.
Відповідач, Полтавський окружний адміністративний суд, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, представник Полтавського окружного адміністративного суду в апеляційній скарзі зазначає,  що у період з 18.04.2020 по 27.08.2020 виплата суддівської винагороди проводилася своєчасно, без порушення строків її виплати, за КЕКВ 2123 "суддівська винагорода" із застосуванням обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік". 
Вказує, що сума обмежень суддівської винагороди ОСОБА_1 , яка зумовлена застосуванням приписів статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", була перерахована на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі №440/5618/20, яке набрало законної сили 17.05.2021 (ВП №66073501 відкрито 15.07.2021), тому за своєю суттю є виплатою судді за рішенням суду, тобто має разовий характер. У зв`язку з цим підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з квітня по серпень 2020 року відсутні. 
Апелянт наголошує, що не мав права проводити відповідні нарахування та виплатити кошти, які не були передбачені державним бюджетом України, що, в свою чергу, призвело б до порушення бюджетного законодавства в частині перевищення бюджетних кошторисних призначень поза межами затверджених кошторисів Полтавського апеляційного суду.
Окрім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», пункту 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат», затвердженого Постановою КМУ від 21.02.2001 №159, компенсації підлягають грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру (із зазначенням чіткого переліку таких доходів).
Сума обмежень суддівської винагороди ОСОБА_1 , що виникла на підставі статті 19 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», була перерахована згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року у справі 440/5618/20 (набрало законної сили 17.05.2021 року, ВП №66073501 відкрито 15.07.2021 року) та є виплатою судді по рішенню суду, а отже, має разовий характер.
На переконання представника апелянта, підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з квітня по серпень 2020 року відсутні.
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу Полтавського апеляційного суду, в якому зазначає, що викликає обгрунтований сумнів, є посилання апелянта на те, що Державною судовою адміністрацією України, як розпорядником бюджетних коштів вищого рівня, 15.08.2023 затверджений кошторис на 2023 рік Полтавського апеляційного суду за програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», за загальним фондом державного бюджету у сумі 5300, 00 грн., та кошторисом Полтавського апеляційного суду на 2023 рік за відкритою бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» затверджено кошторисні призначення за КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню» в розмірі 5300,00 грн., а кошторисом Полтавського апеляційного суду на 2024 рік за відкритою бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» затверджено кошторисні призначення за КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню в розмірі 23800 грн.
Протиправністю та бездіяльністю апелянта, є порушення встановленого строку виплати боргу, яка має здійснюватися на момент звільнення, та затримка виплати на один і більше календарних місяці, про що встановлено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2024р.
На підставі системного аналізу нормативних актів та наявних у справі матеріалів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі щомісячного довічного грошового утримання). При цьому право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.
У випадку бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виплати сум грошового забезпечення позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача судовим рішенням чи відповідним нормативно-правовим актом обов`язку здійснити виплату належних позивачу сум.
Позивач вважає, що роз`яснення в апеляційній скарзі статті 23 Бюджетного кодексу України та посилання апелянта на ст.148 Закону України 1402-У111 є неправомірним, оскільки тим самим знімає з себе обов`язок сплатити наявного боргу позивачу.
Позивач вважає, що безпідставним є твердження апелянта про те, що невиплачена позивачу суддівська винагорода є виплатою за рішенням суду, а, отже, має разовий характер. Це твердження протирічить Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 та об`єктивно спростовується рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2024р., де, зокрема, зазначено, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є наявність таких основних передумов, зокрема, порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини платника); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців. Компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки вимога про її виплату зумовлена порушенням строків сплати відповідачем суддівської винагороди, яка є видом грошового забезпечення, що виплачується на постійній основі впродовж виконання повноважень судді.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим правовим регулюванням значення мають обставини того, чи з порушенням строків був виплачений і нарахований дохід, чи виплачений і коли саме цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими закон пов`язує право на виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, оскільки спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до Указу Президента України від 28.09.2018 №297/2018 суддя Апеляційного суду Полтавської області Кривчун Т.О. переведена на роботу на посаду судді Полтавського апеляційного суду (а.с. 84-86).
Наказом Полтавського апеляційного суду від 02.10.2018 №08-03/01 "Про зарахування до штату суду" зараховано до штату суду суддю ОСОБА_1 з 02.10.2018 з окладом згідно штатного розпису (а.с. 87-92).
Як видно з розрахункових листів за квітень - вересень 2020 року, при нарахуванні суддівської винагороди ОСОБА_1 за спірний період відповідачем було застосовано обмеження розміру посадового окладу десятьма розмірами мінімальної заробітної плати, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (а.с. 94).
Не погодившись із правомірністю обмеження суддівської винагороди, позивач звернулася до суду з позовом.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі №440/5618/20, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2021, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав протиправними дії Полтавського апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Зобов`язано Полтавський апеляційний суд провести перерахунок суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року, обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
У подальшому наказом в.о. голови Полтавського апеляційного суду від 15.06.2022 №47-10/37 припинено трудові відносини з ОСОБА_1 внаслідок припинення повноважень судді та відраховано зі штату Полтавського апеляційного суду із займаної посади судді з 18.06.2022 у зв`язку з досягненням суддею 65 років відповідно до частини 1 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Вказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2022 рік тривалістю 15 календарних днів. Відділу бухгалтерського обліку та звітності Полтавського апеляційного суду провести повний розрахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 на дату звільнення з посади (а.с. 93).
Позивач вважає, що відповідно до зазначеного наказу з нею мав бути проведений повний розрахунок суддівської винагороди на дату звільнення з посади. Однак до теперішнього часу наказ від 15.06.2022 №47-10/37 не виконаний.
У зв`язку з цим у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського апеляційного суду із заявою про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 (а.с. 17-20).
У відповідь в.о. голови Полтавського апеляційного суду Ю.Дряниця листом від 19.04.2024 №4.6-32/ЕП-422/24Вих повідомив заявницю про те, що сума обмежень суддівської винагороди, яка виникла на підставі ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», була перерахована згідно з рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі №440/5618/20 (набрало законної сили 17.05.2021, ВП №66073501 відкрито 15.07.2021) та є виплатою судді за рішенням суду, а отже, має разовий характер. У зв`язку з цим підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з квітня по серпень 2020 року відсутні.
Звернув увагу на те, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», п. 4 Порядку проведення компенсації громадян втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою КМ від 21.02.2001 №159, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Сума коштів 146 171,55 грн, яку позивач просила виплатити в якості компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат, не відповідає дійсності, оскільки в основу розрахунку Кривчун Т.О. бере саме суми нарахованого обмеження, без урахування сум утримання податків та обов`язкових платежів, як того вимагає діюче законодавство.
Додав, що кошторисом Полтавського апеляційного суду на 2023 рік за відкритою бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» затверджено кошторисні призначення за КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню» в розмірі 5300,00 грн. Кошторисом Полтавського апеляційного суду на 2024 рік за відкритою бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» затверджено кошторисні призначення за КЕКВ 2730 «Інші виплати населенню» в розмірі 23800,00 грн. Кошти розподілено в рівній частині для виконання наявних виконавчих проваджень. Відповідно станом на 15.03.2024 має місце часткове виконання рішення суду у справі №440/5618/20 у сумі 771,90 грн, з них: перераховано на поточний рахунок 621,38 грн; утримано суму ПДФО 138,94 грн; утримано суму В3 - 11,58 грн. Часткове виконання рішення суду у листопаді 2023 року становило 378,57 грн, у січні 2024 року - 133,33 грн, у лютому 2024 року - 133,33 грн, у березні 2024 року - 126,67 грн, про що було відповідно повідомлено ОСОБА_1 . Зазначені суми також не були взяті заявником до уваги при проведенні розрахунку суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (а.с. 21-23).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, про наявність достатніх підстав для задоволення вимоги позивача щодо нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з боку Полтавського апеляційного суду, який є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, та який вчинив протиправну бездіяльність внаслідок невиплати спірної компенсації.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про частково задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовано Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (надалі - Закон №2050-ІІІ).
Статтею 1 Закону №2050-ІІІ передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).
Згідно зі статтею 3 Закону №2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону №2050-ІІІ).
З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пункти 1, 2 Порядку №159 аналогічні положенням Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави і механізм виплати компенсацій.
Абзацом 1 пункту 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить на користь висновку про те, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є наявність таких основних передумов:
нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії);
порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини платника);
затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;
зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги;
доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).
Компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, як про це стверджує представник у відзиві, оскільки вимога про її виплату зумовлена порушенням строків сплати відповідачем суддівської винагороди, яка є видом грошового забезпечення, що виплачується на постійній основі впродовж виконання повноважень судді.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим правовим регулюванням значення мають обставини того, чи з порушенням строків був виплачений і нарахований дохід, чи виплачений і коли саме цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими закон пов`язує право на виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, оскільки спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Разом з тим, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання про те, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації як невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі щомісячного довічного грошового утримання).
Разом з тим, компенсація за порушення строків виплати такого доходу здійснюється незалежно від порядку і підстав його нарахування - самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
При цьому зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1 - 3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 у справі №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19.
У випадку бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виплати сум грошового забезпечення позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача судовим рішенням чи відповідним нормативно-правовим актом обов`язку здійснити виплату належних позивачу сум.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 04.04.2018 у справі №822/1110/16, від 20.12.2019 у справі №822/1731/16, від 13.03.2020 у справі №803/1565/17.
З матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 у справі №440/5618/20, яке 17.05.2021 набрало законної сили, визнано протиправними дії та зобов`язано Полтавський апеляційний суд провести перерахунок суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року, обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.
Так, на виконання цього судового рішення відповідачем було виплачено станом на червень 2024 року частину заборгованості у розмірі 1165,23 грн з 359143,92 грн нарахованих сум суддівської винагороди судді, яка була обмежена внаслідок застосування статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".
Отже, судовим рішенням у справі №440/5618/20, яке набрало законної сили 17.05.2021, встановлено факт несвоєчасності виплати відповідачем суддівської винагороди позивачу.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні достатні підстави для задоволення вимоги позивача щодо нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати з боку Полтавського апеляційного суду, який є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, та який вчинив протиправну бездіяльність внаслідок невиплати спірної компенсації.          
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 року по справі № 440/8582/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог Полтавського апеляційного суду.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського апеляційного суду - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2024 по справі № 440/8582/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва