ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/4740/24                                        Головуючий суддя І інстанції Сілантьєва Е. Є.
Провадження № 22-ц/818/620/25                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

20 січня 2025 року                                                                                м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії               Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2024 року та на додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року, у справі №645/4740/24, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_2 , в особі адвоката Данильчук С.Г. звернулася до суду з позовом та просила змінити спосіб стягнення аліментів, які за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.07.2018 року у справі № 645/1642/18 стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча грн.), але неменше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, та стягувати їх в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на Відповідача; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину: - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис № 379. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.06.2018 року у справі № 645/1645/18, шлюб між позивачем та відповідачем, який був укладений 05.04.2013 року, розірвано. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.07.2018 року у справі № 645/1642/18 стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча грн.), але неменше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають стягненню починаючи з 02 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист Позивач не отримувала, вказане рішення до виконання не на направляла. Відповідач до 2020 року призначені аліменти сплачував добровільно. На сьогодні, участі у вихованні та утриманні спільної дитини не бере. На сьогодні, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 02 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином. позивач вважає, що розмір аліментів, який стягується з відповідача на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. є недостатнім розміром аліментів, тоді як розмір стягуваних аліментів, має бути достатнім задля створення рівня життя необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Вказала, що для звернення до суду, позивач отримала професійну допомогу адвоката. На підтвердження підстав отримання професійної (правничої) допомоги укладено договір про надання правничої допомоги № 2024/08/08-02 від 08.08.2024 р., між адвокатом Данильчуком Сергієм Григорійовичем, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4926, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області 25.09.2020 р. та Сластьон М.О. У п. 2, 3 Додатку № 1 від 08.08.2024 р. до Договору про надання правничої допомоги № 2024/08/08-02 від 08.08.2024 р. сума гонорару за цим Договором є фіксованою і становить 5000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, без ПДВ. Сума гонорару підлягає сплаті Клієнтом Адвокату протягом 3 (трьох) робочих днів з дати підписання даного Додатку № 1 до Договору. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 0908/1 від 09.08.2024 р. адвокат Данильчук С.Г. прийняв від ОСОБА_2 гонорар у розмірі 2 500,00 гривень.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.07.2018 року у справі № 645/1642/18 з:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, на:
Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Стягнення аліментів у зазначеному розмірі розпочати з дня набрання законної сили рішенням суду і проводити до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1700,00 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 823 грн 62 коп.

Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Маслова Сергія Семеновича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 гривень.
В іншій частини заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить їх скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги та змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.07.2018 року у справі № 645/1642/18, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, та стягувати їх в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і дод досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовити повністю. Стягнути на користь відповідача понесені ним витрати, пов`язані з розглядом справи та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 15000,00 грн.
Вказав, що на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 25 серпня 2018 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка в теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення дитиною трирічного віку. Таким чином, він всього має на утриманні чотирьох осіб. Зазначає, що з огляду на законодавство України на утримання чотирьох утриманців з нього може бути стягнуто 50 відсотків заробітної плати із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тобто 1/2 від усіх видів доходів. Таким чином на утримання одної дитини з нього може бути стягнуто не більше 1/2 : 4 = 1/8 частки від усіх видів доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Отже, в цій частині позовних вимог, відповідач вважає позовні вимоги Позивачки не ґрунтуються на нормах Закону і тому підлягають частковому задоволенню у розмірі 1/8 частки від усіх видів його доходів, які він і визнає.
Зазначив, що відповідач ніколи не ухилявся та не має наміру ухилятися від сплати аліментів, алише захищає своє право та права інших утриманців, шляхом висловлювання своєї думки (подання відзиву на позов) та наданням доказів в її обгрунтування.
Звертає увагу, що суд не врахував правові позиції Верховного суду викладених у постановах від 10 жовтня 2019 року у справі №644/4836/18, від 24 лютого 2020 року у справі №539/3532/18, від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20, необгрунтованість рішення суду та неправильність встановлення обставин справи, полягає в тому, що визначення аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку доходу відповідача щомісячно, суд вважав таким, що відповідає інтересам трьох дітей відповідача, не порушує прав сторін, на які покладено рівний обов`язок з утримання дитини, проте судом не було враховано, що на утриманні відповідача перебуває чотири особи.
Щодо заявлених позивачкою позовних вимог в частині стягнення з відповідача судових витрати та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, відповідач заперечує, оскільки відповідач та його представник пропонували позивачці вирішити це питання у позасудовому порядку, наприклад, уклавши відповідний договір у нотаріуса, при цьому всі витрати на себе брав відповідач, але, він не може зробити це одноособово, оскільки потрібна участь обох батьків. Позивач відмовилася від укладення договору про прийняття участі у вихованні та утриманні дитини, тому звернення до суду із зазначеним позовом, це є правом Позивача, яке ніяк не пов`язане з протиправною поведінкою відповідача, і тому в частині позовних вимог - стягнення з нього судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гр., просив відмовити повністю. Суд вирішуючи вказане питання не звернув увагу на положення п.п.3,4 ч.3 ст.141 ЦПК України. Під час вирішення про стягнення витрат відповідача на правничу допомогу, суд не врахував позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/12876/19, де суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

У письмовому відзиві представник ОСОБА_7 - адвокат Данильчук С.Г. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2024 року, у справі №645/4740/24 залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь 
ОСОБА_2 витрати з надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.
На обгрунтування вказав, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Щодо доводів апелянта, він зазначає, що його друга дружина ОСОБА_6 з 27.07.2022 до 01.07.2025 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку та перебуває на його утриманні, посилаючись на ст. 84 СК України. Водночас, перебування у декретній відпустці ще не доводить утримання відповідачем дружини, оскільки вона має самостійний дохід: отримує щомісячну виплату по народженню дитини. Перебування у декретній відпустці носить тимчасовий характер.
Посилання апелянта на правові висновки, які викладено в постановах Верховного Суду від: 10 жовтня 2019 року у справі № 644/4836/18 (провадження № 61-13257св19); від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18 (провадження № 61-10880св19), є те, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. В постановах ВС від 30 березня 2023 року у справі № 509/5304/20, від 06 червня 2022 року у справі № 523/8403/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 05 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц наведені правові висновки про те, що народження другої дитини не є безумовною підставою для висновку про погіршення майнового стану позивача та зменшення раніше присудженого розміру аліментів на іншу дитину, тому позивач має підтвердити погіршення свого матеріального стану. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні правові висновки були висловлені у постановах. Правовідносини та обставини у справах, що розглядалась Верховним Судом є відмінними від тих, що виникли між сторонами у даній справі. Зокрема, Верховним Судом розглядались цивільні справи за позовом платника аліментів про зменшення розміру і способу стягнення аліментів у зв`язку із погіршенням майнового стану, зміною сімейного стану, на підтвердження чого були подані відповідні докази. В даній справі, Відповідач не надав жодного доказу погіршення його майнового стану, зокрема, довідки з місця роботи про розмір заробітної плати, відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору.

Щодо стягнення судових витрат, то посилається на правовий        висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22). Додатково слід врахувати правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, від 30.01.2023 № 910/7032/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тому, вважають посилання відповідача на висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 таким, що не заслуговує на увагу та не може бути підставою для скасування рішення в частині стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення залишити без змін, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржені судові рішення відповідають.

Частково задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував наступним чином.
Суд вважав, що аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини, покриватиме частину витрат на його утримання і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини. 
При цьому суд застосував правові висновки, які були висловлені у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі за № 6-143цс13 про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, які доводами скарги не спростовуються.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі за № 6-143цс13 з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Відповідно до правових роз`яснень, які наведені у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Отже, предметом доказування у даній справі є погіршення матеріального забезпечення найкращих інтересів дитини, які мають забезпечувати її батьки, зокрема відповідач, внаслідок чого присуджений за рішення суду до стягнення з відповідача розмір аліментів вже не забезпечує найкращі інтереси дитини, які є пріоритетом для її батьків.
Позивач вказала, що відповідач ОСОБА_1 може надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання свого неповнолітнього сина, оскільки він є здоровим, працездатним, працює в ТОВ «Схід електробуд» та має стабільну заробітну плату. Посилалась на збільшення затрат на утримання дитини у зв`язку із зростанням вартості життя, що впливає на матеріальний стан позивача. Сума, яку перераховує відповідач на дитину недостатня, тому син потребує більшої уваги з боку матеріального забезпечення батька. 
Вказаних обставин, які були встановлені судом відповідно до наявних у справі доказів, - відповідач всупереч свого процесуального обов`язку не спростував.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про   наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого від 05 червня 2013 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.06.2018 року у справі № 645/1645/18, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був укладений 05.04.2013 року, розірвано.
В судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачкою, що підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні.
З реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сформований 27.08.2024 вбачається, що ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_8 та отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 8000 грн.
Згідно свідоцтва про народження виданого повторно 06.10.2022, ОСОБА_9 має неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Крім того згідно наданих доказів відповідачем, встановлено, що з 25 серпня 2018 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області 25.08.2018 року, актовий запис №632), з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
На утриманні відповідача від вказаного шлюбу перебувають неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис І№1254 від 12.09.2019 року); ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції' (м. Харків), актовий запис №125 від 05.07.2022 року).
З довідки виданої ТОВ «Домінант «Фарма» від 20.08.2024 № ДМФ00000066 вбачається, що ОСОБА_6 , дійсно працює у ТОВ «Домінант «Фарма» на посаді фармацевта в аптеці № 9 з 01.10.2015 по теперішній час. На даний час ОСОБА_6 з 27.07.2022 до 01.07.2025 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку згідно наказу № 27/07-1к від 25.07.2022.

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст.181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. 
Як з`ясовано, розмір аліментів, які стягувались з відповідача на утримання їхніх спільної з позивачем дитини визначено судом у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000, 00 грн.
З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.
Враховуючи наявність норми про можливість зміни способу стягнення аліментів та позиції стягувача аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вирішив цей спір на підставі належним чином досліджених доказів і встановлених обставин справи та, урахувавши інтереси дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків у незалежності від наявності між ними спору щодо особи-платника аліментів, дійшов правильного висновку про зміну аліментів.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року в справі № 583/5413/18 (провадження № 61-13942св19).
Відповідно до ст.7 Закону України“Про Державний бюджет України на 2024 рік», установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:  дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Дитина сторін перебуває саме в такому віці і відповідно має право на матеріальне забезпечення в законодавчо закріпленому розмірі, яке йому зобов`язані надати, згідно вимог статті 180 СК України, його батьки.
До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18.
Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Отже, батьки рівні не тільки в правах на дитину, але і в обов`язках щодо її забезпечення.
Суд першої інстанції при вирішенні справи правильно врахував матеріальне становище позивачки ОСОБА_2 , те що вона працевлаштована та має стабільний дохід, стан здоров`я дитини, матеріальне становище відповідача ОСОБА_1 , те, що він працює ТОВ «Схід електробуд» та має стабільну заробітну плату, перебування у нього на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які народилися у шлюбі з ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , яка з 27.07.2022 до 01.07.2025 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку згідно наказу № 27/07-1к від 25.07.2022, що підтверджується довідкою виданою ТОВ «Домінант «Фарма» від 20.08.2024 № ДМФ00000066, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та прийшов вірного висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», з врахуванням того, що на утриманні позивача знаходиться двоє дітей, та у відповідача, окрім ОСОБА_3 , також є двоє дітей, з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/6 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів в сумі 1000,00 грн. щомісячно на дитину не буде достатнім для забезпечення якнайкращих її інтересів, не забезпечить дитині належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що аліменти у розмірі 1000,00 гривень на дитину, які стягувались за рішенням Фрунзенського міського суду Харківської області від 25.07.2018, є об`єктивно недостатніми для забезпечення повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, з урахуванням інфляційних процесів, постійного зростання цін на товари і послуги, а також обов`язку обох батьків належно утримувати дитину.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує щодо необхідності з його сторони сплачувати аліменти на утримання його сина, проте просить зменшити їх розмір до 1/8 частки від його заробітку.
Ураховуючи усі вищевикладені обставини та той факт, що син позивача є неповнолітнім та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що позивач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, а також, приймаючи до уваги те, що на утриманні позивача знаходиться двоє дітей, та у відповідача, окрім ОСОБА_3 , також є двоє дітей, колегія суддів вважає, що аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно будуть достатніми для належного утримання неповнолітнього сина та відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.
Таким чином, безпідставними є доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 в тій частині, що судом першої інстанції не було досліджено питання зміни сімейного стану відповідача, наявність у нього малолітніх дітей та дружини, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення ОСОБА_5 трирічного віку, оскільки задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, суд першої інстанції належним чином дослідив сімейний стан відповідача.
Доводи скарги про те, що позивач не довів зміну свого матеріального становища та витрат на дитину, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи (а.с.65-66). Крім того, у справі відсутні докази про те, що відповідач не взмозі сплачувати присуджений суд першої інстанції новий розмір аліментів, який встановлений судом з врахуванням всіх обставин викладених відповідачем.
Докази та обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом обставин справи були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність визначених законом підстав для збільшення розміру стягуваних аліментів.
Також підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат по оплаті послуг професійної правничої (правової) допомоги адвоката в розмірі 1700,00 грн., з огляду на таке.
Згідно вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.
З матеріалів справи вбачається, що представник позивача Сластьон М.О., має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області від 22.09.2020 року за № 136. Договір про надання правничої допомоги № 2024/08/08-02 від 08.08.2024 р., укладений між адвокатом Данильчуком Сергієм Григорійовичем, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4926, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області 25.09.2020 р. та Сластьон М.О.
У п. 2, 3 Додатку № 1 від 08.08.2024 р. до Договору про надання правничої допомоги № 2024/08/08-02 від 08.08.2024 р. сума гонорару за цим Договором є фіксованою і становить 5000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, без ПДВ. Сума гонорару підлягає сплаті Клієнтом Адвокату протягом 3 (трьох) робочих днів з дати підписання даного Додатку № 1 до Договору.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 0908/1 від 09.08.2024 р. адвокат Данильчук С.Г. прийняв від ОСОБА_2 гонорар у розмірі 2 500,00 гривень.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч.4 ст. 137 ЦПК України)
Згідно наданого представником відповідача акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 08.08.2024 року зазначено, що адвокатом були та будуть надані на виконання договору відповідні послуги, які передбачені договором про надання правової допомоги від 08.08.2024 р., що за договором складається у розмірі 5000,00 грн., сплачено адвокату частково у розмірі 2500,00 грн. відповідно до квитанції від 09.08.2024 року.
Так, у постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Отже, з огляду на наведені вище принципи розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням складності справи, процесуальні наслідки участі адвоката, укладення відповідачем договору про надання правничої допомоги 08.08.2024 року, що співпадає з часом розгляду справи, а також процесуальної необхідності участі адвоката, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті послуг адвоката Данильчука Сергія Григорійовича за надання правничої допомоги в розмірі в розмірі 1700,00 грн.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка при зверненні до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та часткове задоволення позову, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 823 грн 62 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які відповідають наявним у справі доказам, яким суд відповідно до норми ст. 89 ЦПК України надав належну оцінку. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач цих обставин та висновків не спростував, а наведені у скарзі доводи не знайшли свого підтвердження.

Щодостягнутих витрат на професійну правничу допомогу та оскарження додаткового рішення від 10 жовтня 2024 року, судова колегія зазначає.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Згідно із висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21).

23.09.2024 до Фрунзенського районного суду м. Харкова звернувся представник відповідача - адвокат Маслов Сергій Семенович з клопотанням про стягнення на користь відповідача понесені ним витрати, пов`язані з розглядом справи, на надання правової допомоги адвокатом у розмірі 15000,00 грн.
26.09.2024 представник позивача адвокат Данильчук Сергій Григорович подав до суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні клопотання адвоката Маслова С.С. про стягнення витрат на правову допомогу. Свої заперечення обґрунтовував тим, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Тому просить суд відмовити в задоволенні клопотання адвоката Маслова С.С. про стягнення витрат на правову допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи представництво інтересів відповідача під час судового розгляду справи судом першої інстанції здійснював адвокат Маслов Сергій Семенович, з яким 28.08.2024 року було укладено договір №56 про надання правничої професійної допомоги, а 29.08.2024 року укладено Додаткову угоду №1 до вказаного Договору, якою визначена вартість послуг адвоката за надання правової (правничої) допомоги в межах даної справи в суді першої інстанції. Пунктом 2 Додаткової №1 сторонами узгоджено фіксований розмір гонорару адвоката за надання правової (правничої) допомоги в розмірі 15000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвокатом надано Договір про надання правничої професійної допомоги № 56 від 28.08.2024, укладений між адвокатом Масловим С.С. та клієнтом ОСОБА_1 ; Звіт про надання правової (правничої) допомоги за Додатковою угодою №1 від 29.08.2024 року до вказаного Договору№56, яким визначено детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) із зазначенням витраченого часу, вказаний звіт підписано сторонами, а також визначено строк оплати вартості наданих послуг, гонорар та витрати, понесені при наданні правової допомоги; акт № 1 приймання – передачі наданих послуг Додатковою угодою №1 від 29.08.2024 року до Договору про надання правничої професійної допомоги № 56 від 28.08.2024.
Як встановлено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Таким чином, повноваження адвоката Маслова С.С., як представника відповідача, підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством ордером. Подання суду інших документів з цією метою не передбачено.
Наявні у справі матеріали свідчать про те, що Маслов С.С. брав участь у розгляді справи, як адвокат, на підставі договору про надання правничої професійної допомоги № 56 від 28.08.2024, укладеного з відповідачем Сластьон С.Д.
Частиною 8  статті 141 ЦПК України  визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2024 представником відповідача адвокатом Масловим С.С. подані письмові заперечення щодо відповіді на відзив представника позивача в яких просив позов задовольнити частково; 03.09.2024 адвокатом Масловим С.С. подано заяву про участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ; 17.09.2024 адвокат Маслов С.С. приймав участь у судовому засіданні; 23.09.2024 адвокатом Масловим С.С. подана заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат на правову допомогу в сумі 15000,00 грн. 

Враховуючи на невелику за фабулою та доказом матеріалам складність справи та виконаної адвокатом роботи, принцип пропорційності, ст. 11 ЦПК України, який передбачає співмірність та розумність відшкодування реально понесених судових витрат, а також загальний цивільний критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду, що справедливим і співмірним є стягнення з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 гривень.

Щодо витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції про які заявлено ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, то судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з наданих до відзиву на апеляційну скаргу документів, які підтверджують надання адвокатом Данильчук С.Г. правничої допомоги.
08 серпня 2024 року між ОСОБА_2 та адвокатом Данильчук С.Г. договір про надання правової допомоги № 2024/08/08-02.
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Згідно вимог статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
         Як вбачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_2 під час перегляду справи судом апеляційної інстанції представляв адвокат Данильчук С.Г. на підставі ордеру та договору від 08 серпня 2024 року.
21 жовтня 2024 року ОСОБА_2 та адвокатом Данильчук С.Г. підписано додаток №2 до договору надання правової допомоги № 2024/08/08-02 від 08 серпня 2024 року, тобто акт виконаних робіт, яким затверджено, що адвокатом надано, а клієнтом прийнято правову допомогу (роботи/послуги адвоката) у такому обсязі: представництво інтересів клієнта у справі №645/4740/24 У Харківському апеляційному суді; ознайомлення з апеляційною скаргою ОСОБА_1 ; складання та подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, сума гонорару становить 5000,00 грн (а.с. 232).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).
Із змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.
Матеріали справи свідчать про те, що протягом її перегляду судом апеляційної інстанції представником Данильчук С.Г. подано тільки відзив на апеляційну скаргу. При цьому позиція позивача з часу розгляду справи судом першої інстанції не змінилась, нові докази не подавались, нові обставини справи не встановлювались, інших процесуальних документів до суду апеляційної інстанції представником ОСОБА_11 не подавалось. Судові засідання у справі не проводились. Її розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Тобто, обсяг наданої представником Данильчук С.Г. правничої допомоги фактично обмежується складанням відзиву на апеляційну скаргу.
Отже, враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2024 року та  додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року залишено без змін, з урахуванням обсягу та складності наданих представником ОСОБА_11 послуг з правничої допомоги протягом апеляційного перегляду справи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати за надання правничої допомоги під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 грн.

 Отже, доводи скарг вказаних висновків суду не спростовують 

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
При цьому відповідач ОСОБА_1 у разі погіршення свого матеріального стану не позбавлений права звернутися до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів на утримання дитини.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2024 року та  додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складений 20 січня 2025 року.
Головуючий                                                                                         В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                                          Ю.М.Мальований.
 
                                                                                                                                                                                                                                                                     О.В.Маміна.