ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/935/25 Справа № 184/1864/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 184/1864/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.
сторони:
позивачка –  ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,  апеляційну скаргу  позивачки  ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року, яка ухвалена суддею Томашем В.І. у місті Покрові Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 вересня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з заявою про забезпечення позову.
Заява мотивована тим, що позивачка звернулась до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі – продажу автомобіля та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя.
Предметом спору по даній справі є визначення права на спільне сумісне майно позивачки і відповідача ОСОБА_2 – автомобіль MERCEDES – BENZ VITO 115 CDI, VIN – код НОМЕР_1 , рік випуску – 2007, був перереєстрований ОСОБА_2 на свою матір – ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі – продажу, яка, станом на 31 липня 2024 року, є власником вищезазначеного транспортного засобу. Автомобіль продано без отримання згоди позивачки. 
ОСОБА_1 просила суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль MERCEDES – BENZ VITO 115 CDI, VIN – код НОМЕР_1 , рік випуску – 2007, який знаходиться у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і заборонити відповідачам та іншим особам вчиняти будь – які дії щодо вказаного транспортного засобу, зупинити продаж арештованого майна.
Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати. Забезпечити позов, шляхом накладення арешту на автомобіль MERCEDES – BENZ VITO 115 CDI, VIN – код НОМЕР_1 , рік випуску – 2007, який знаходиться у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і заборонити відповідачам та іншим особам вчиняти будь – які дії щодо вказаного транспортного засобу, зупинити продаж арештованого майна.
Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом спору по даній справі є визначення права позивачки на спільне сумісне з відповідачем 1 - ОСОБА_2 майно – автомобіль MERCEDES – BENZ VITO 115 CDI, VIN – код НОМЕР_1 , рік випуску – 2007. Даний транспортний засіб, що є спільною сумісною власністю подружжя, без згоди позивачки був відчужений 12 листопада 2022 року, а саме, перереєстрований ОСОБА_2 на свою матір, ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі – продажу, яка, станом на 31 липня 2024 року, є власницею вищезазначеного транспортного засобу. 
В заяві про забезпечення позову позивачкою зазначалось, що вищевказане майно, в подальшому, також може бути відчужено на користь третіх осіб, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Таким чином, існує висока ймовірність того, що відповідачка ОСОБА_3 може в будь – який момент здійснити відчуження спірного автомобіля на користь інших осіб, що значно ускладнить або унеможливить виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивачки.
Відмовляючи позивачці в забезпеченні позову, суд першої інстанції не дав оцінки у судовому рішенні долученим до заяви доказам, а саме, повідомленню регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях територіального сервісного центру МВС № 1245 та копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , не врахував тієї обставини, що відповідач ОСОБА_2 вже розпорядився транспортним засобом.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Хомік Є.М., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Івріну І.Л., яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.  
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка належним чином не обґрунтувала доцільність забезпечення даного позову та не надала відповідних доказів такої необхідності, зокрема, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований протии несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Регламентації інституту забезпечення позову в цивільному процессуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Забезпечення позову – це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно, забороною вчиняти певні дії.
Пленум Верховного Суду України в пункті 4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
За своєю правовою природою інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захистусвого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.
Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18 та, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, мають враховуватися судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процессу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).
З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та просила суд визнати недійсним договір купівлі – продажу транспортного засобу марки MERCEDES – BENZ VITO 115 CDI, VIN – код НОМЕР_1 , рік випуску – 2007, від 12 листопада 2022 року, укладений між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати автомобіль марки MERCEDES – BENZ VITO 115 CDI, VIN – код НОМЕР_1 , рік випуску – 2007, об`єктом спільної сумісної вартості подружжя; визнати за позивачкою, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, право власності на: частину автомобіля марки MERCEDES – BENZ VITO 115 CDI, VIN – код НОМЕР_1 , рік випуску – 2007, ринкова вартість складає 323700,00 грн.; частину квартири АДРЕСА_1 , ринкова вартість складає 307809 грн. 19 коп.; стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивачки судовий збір за вимогу про визнання недійсним договору купівлі – продажу автомобіля в сумі 1211,20 грн., судовий збір за забезпечення позову – 454 грн.20 коп.; стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивачки судові витрати за понесені розходи, а саме: сервісний збір – 59 грн. 95 коп., витрати на правову допомогу в сумі 6 000, 00 грн., послуги оцінки транспортного засобу 600,00 грн.
Одночасно із позовом було подано заяву про його забезпечення, шляхом накладання арешту і заборони відповідачам та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо автомобіля MERCEDES – BENZ VITO 115 CDI, VIN – код НОМЕР_1 , рік випуску – 2007, зупинити продаж арештованого майна.
Заява про забезпечення позову містить причини і обґрунтування його необхідності та стосується предмета спору.
На підставі відомостей наданих Головним сервісним центром МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях територіальний сервісний центр МВС № 1245 автомобіля MERCEDES – BENZ VITO 115 CDI, VIN – код НОМЕР_1 , рік випуску – 2007, 12 листопада 2022 року було перереєстровано на підставі договору купівлі – продажу на фізичну особу ОСОБА_3 , яка станом на 31 липня 2024 року, є власником транспортного засобу.
З огляду на предмет позову та з урахуванням вимог щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити заяву про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачці ОСОБА_3 відчужувати будь-яким способом: купівля-продаж, обмін, дарування тощо транспортний засіб автомобіль MERCEDES – BENZ VITO 115 CDI, VIN – код НОМЕР_1 , рік випуску – 2007, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_3 , підстав для арешту автомобіля не встановлено.
Судова колегія, враховуючи розумність, обґрунтованість і адекватність вимог позивачки, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що часткове задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом заборони відчужувати автомобіль, є співмірним із заявленими вимогами, а тому не може погодитись із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.
При цьому, судом першої інстанції не враховано, що заборона відповідачці ОСОБА_3 вчиняти дії стосовно майна, має тимчасовий характер та спрямована на запобігання відчуження майна і жодним чином не обмежує права відповідачки у можливості володіти та користуватися об`єктом нерухомого майна.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції було встановлено, що, станом на 29 жовтня 2024 року, автомобіль марки MERCEDES – BENZ VITO 115 CDI, VIN – код НОМЕР_1 , рік випуску – 2007, зареєстрований на ОСОБА_4 , згідно Договору купівлі-продажу №1245 від 16 жовтня 2024 року (а.с. 70).
Позивачкою ОСОБА_1 , заявлено про подання нею до суду першої інстанції уточненого позову, із залученням до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_5 (а.с. 69).
Отже, забезпечення позову, шляхом заборони відповідачці ОСОБА_3 відчужувати будь-яким способом: купівля-продаж, обмін, дарування тощо транспортний засіб автомобіль марки MERCEDES – BENZ VITO 115 CDI, VIN – код НОМЕР_1 , рік випуску – 2007, що є співмірним із позовними вимогами та єдиним можливим способом забезпечення даного позову, в межах заяви про забезпечення позову, поданої позивачкою до суду 10 вересня 2024 року (а.с. 37), станом на теперішній час є неактуальним, оскільки спірний транспортний засіб вибув із володіння ОСОБА_3 .
Забезпечити ж позов, шляхом заборони ОСОБА_5 здійснювати відчуження будь-яким способом спірного транспортного засобу, колегія суддів не має правових підстав, оскільки позивачкою ОСОБА_1 така заява не подавалася та не була предметом розгляду у суді першої інстанції, а заявлені вимоги щодо заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження транспортного засобу є неконкретизованими та не можуть бути задоволені судом.
Таким чином, станом на теперішній час, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає, що не перешкоджає їй повторно звернутися до суду першої інстанції із аналогічною заявою, залучивши до участі у справі належних осіб, зокрема, власника спірного транспортного засобу.
За таких обставин, колегія суддів відмовляє в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову з вищенаведених підстав, у зв`язку з чим, вважає за необхідне змінити мотиви відмови у задоволенні цієїзаяви, а тому частково задовольняє апеляційну скаргу, а ухвалу суду, на підставі п.1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, змінює в частині мотивів відмови у задоволенні заявлених вимог.
Розподіл судових витрат колегією суддів не здійснюється, оскільки, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат якщо суд змінює рішення або ухвалює нове, а тому судові витрати, понесені учасниками справи під час апеляційного перегляду ухвали суду, підлягають розподілу між сторонами під час ухвалення рішення по суті спору судом першої інстанції. 
Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2024 року змінити в частині  мотивів відмови в задоволенні заяви  ОСОБА_1  про забезпечення позову ОСОБА_1   до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі – продажу автомобіля та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 січня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: