УХВАЛА
14 січня 2025 року
м. Київ
справа № 759/14917/20
провадження № 61-16996ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
розглянув клопотання ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, відібрання дитини та повернення її матері, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган Опіки та піклування Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визначення місця проживання дитини з батьком,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено частково.
Визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 разом з батьком - ОСОБА_2 , за місцем його фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
В іншій частині зустрічного позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким первісний позов задоволено.
Визначено місце проживання ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Відібрано у ОСОБА_2 дитину ОСОБА_4 та повернуто її матері ОСОБА_1 .
В задоволенні зустрічного позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.
У грудні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Сіваченка В. В., на постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження за згаданою касаційною скаргою, витребувано із Святошинського районного суду міста Києва матеріали справи № 759/14917/20.
У грудні 2024 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про застосування до ОСОБА_2 та адвоката Сіваченка В. В. заходів процесуального примусу у вигляді штрафу в дохід держави; зобов`язання адвоката надати суду для огляду договір про надання правничої допомоги.
Клопотання обґрунтовано тим, що всупереч пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги не додано копії документів для інших учасників справи, а саме: квитанції про сплату судового збору, клопотання про зупинення дії оскаржуваного судового рішення апеляційного суду, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
На переконання Плакідової М. В. вказане свідчить, зокрема про приховування представником відсутності повноважень на представництво інтересів ОСОБА_2 , який в судовому засіданні в апеляційному суді заявив клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з розірванням договірних правовідносин із адвокатом Сіваченком В. В.
Клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 43 ЦПК України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
За правилом частини першої статті 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.
Відповідно до частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.
У наведеному випадку Верховний Суд не вбачає підстав для застосування до заявника та його адвоката заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, оскільки хоча ОСОБА_2 не додано до касаційної скарги копії документів, а саме: платіжного документа про сплату судового збору; клопотання про зупинення дії оскаржуваного судового рішення; ордера; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, водночас ОСОБА_1 має електронний кабінет в системі «Електронний Суд», до якого 25 грудня 2024 року було доставлено скановану копію касаційної скарги та документів, доданих до неї, зокрема й тих, що вказані вище. 
За сукупністю наведених обставин відсутні підстави для застосування до ОСОБА_2 та адвоката Сіваченка В. В. заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.
Також, оскільки на момент відкриття касаційного провадження в справі, до касаційної скарги був наданий належно складений ордер адвоката, зміст якого не викликав обґрунтованих сумнівів, за відсутності матеріалів справи № 759/14917/20, витребуваних Верховним Судом відповідно до ухвали від 24 грудня 2024 року із Святошинського районного суду міста Києва, відсутні підстави для витребування будь-яких додаткових матеріалів, зокрема безпосередньо від учасників справи.
За наведених обставини, підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись статтями 43, 143, 144, 148 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу в справі № 759/14917/20 відмовити.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                       Н. Ю. Сакара
                                                                                                                   О. В. Білоконь
                                                                                                                   О. М. Осіян