П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 березня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 400/2499/24	
          Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
                                                                                 Дата і місце ухвалення 25.07.2024р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:   Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови їй у призначенні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-ІV;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-ІV.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що відповідно до п. 71 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058), підставою для виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, є факт роботи особи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"- "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також наявність страхового стажу (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах.
Апелянт посилався на те, що відповідно до п. 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 року № 433 (далі - Перелік № 433), позашкільним навчальним закладом є початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші). Відповідно до розділу І «Освіта» постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено “Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію” (далі - Перелік № 909) загальноосвітні навчальні заклади відносяться до установ, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Проте, як зазначає апелянт,  посада “асистент вчителя” зазначеним переліком взагалі не передбачена.
Апелянт вважає, що з аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, що підтверджується документально, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.
З огляду на те, що згідно поданих позивачкою документів для призначення пенсії, зокрема, довідки № 203 від 19.10.2023 року, на день досягнення пенсійного віку вона працювала на посаді асистента вчителя Новобузького ліцею № 1 Новобузької міської ради Миколаївської області, відповідач вважає, що підстави для виплати їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відсутні.
Таким чином, оскільки, як вважає апелянт, у позивача відсутнє право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу ХV “Прикінцевих положень” Закону № 1058, позов задоволенню не підлягав. 
Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 року та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позову.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та з 10.10.2023 року отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі – Закон № 1058).
05.01.2024 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058.
Листом від 19.01.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомило позивачці, що згідно поданих для призначення пенсії документів, зокрема довідки № 203 від 19.10.2023 року, на день досягнення пенсійного віку вона працювала на посаді асистента вчителя Новобузького ліцею № 1 Новобузької міської ради Миколаївської області, проте дана посада відсутня у переліку посад загальноосвітніх навчальних закладів, робота на яких визначає право на виплату грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058.
З огляду на викладене Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області вказало на відсутність у позивачки права на виплату грошової  допомоги у розмірі десяти місячний пенсій відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058.
Не погоджуючись із відмовою відповідача у виплаті зазначеної вище грошової допомоги, позивач оскаржила її до суду першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення поданого ОСОБА_1 позову, з огляду на наступне:
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до п. 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Постановою від 23.11.2011 року №1191 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788 - ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік № 909).
Пунктом 5 Порядку № 1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Згідно п. 7 Порядку № 1191, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
У постанові від 15 червня 2022 року у справі № 200/854/19-а Верховний Суд сформував правовий висновок, згідно з яким норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:
- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);
- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.
Таким чином право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у такої особи необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах в закладах та установах державної та комунальної форми власності, які дають право на призначення, зокрема, працівникам освіти, пенсії за вислугу років, за умови, що така особа на день досягнення пенсійного віку працювала на цих посадах, а також не отримувала до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 01.09.2021 року була переведена на посаду асистента вчителя Новобузького ЗЗСО (закладу загальної середньої освіти) № 1 Новобузької міської ради Миколаївської області, який з 03.11.2022 року перейменовано у Новобузький ліцей № 1 Новобузької міської ради Миколаївської області.
На момент виходу на пенсію (10.10.2023 року) позивачка працювала на посаді асистента вчителя Новобузького ліцею № 1 Новобузької міської ради Миколаївської області.
Зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.01.2024 року слідує, що позивачці відмовлено у виплаті грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з тим, що на момент виходу на пенсію вона працює на посаді асистента вчителя, а робота на даній посаді не дає права на призначення пенсії за вислугу років, оскільки не передбачена у відповідному Переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909.
Надаючи оцінку зазначеній вище підставі для відмови позивачці у призначенні та виплаті їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, колегія суддів виходить з наступного:
Постановою Кабінету Міністрів від 04 листопада 1993 р. № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
У Розділі 1 «Освіта» вказаного Переліку містяться найменування посад в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Серед вказаного переліку посада асистента вчителя загальноосвітнього навчального закладу не міститься.
Разом із тим, згідно ст. 57 Закону України «Про освіту» держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам, крім іншого, пенсію за вислугу років; інші гарантії, визначені законом України.
Частиною 8 статті 44 Закону України «Про повну загальну середню освіту», для забезпечення досягнення особами з особливими освітніми потребами результатів навчання, передбачених відповідним державним стандартом, до штату закладу освіти вводяться посади асистента вчителя та інші посади, необхідні для роботи з такими особами.
Постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14 червня 2000 року затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким до посад педагогічних працівників віднесено і посаду «асистент вчителя», на якій працювала позивачка на момент виходу на пенсію.
Наказом Міністерства освіти і науки України від 06.12.2010 року № 1205, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 грудня 2010 р. за № 1308/18603, затверджено Типові штатні нормативи закладів загальної середньої освіти, які поширюються на усі типи закладів загальної середньої освіти.
Згідно даного Наказу, посада «асистент вчителя» вводиться у школах, де запроваджене інклюзивне навчання, для роботи з учнями з особливими освітніми потребами з розрахунку 1 ставка на клас, у якому навчаються такі діти.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що посада педагогічного працівника з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 та положень постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963 поширюється і на посаду «асистент вчителя», а тому робота на посаді асистента вчителя дає право особі на призначення пенсії за вислугу років.
З огляду на те, що позивачка станом на день досягнення пенсійного віку та виходу на пенсію за віком працювала в закладі комунальної форми власності та займала посаду «асистент вчителя», яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", мала необхідний  страховий стаж для жінок - 30 років та не отримувала пенсію раніше, вона має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена п. 71 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у призначенні та виплаті позивачці грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до п. 71 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З урахуванням того, що позивачка має всі необхідні умови для призначення та виплати грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 Перехідних положень Закону № 1058-IV, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту порушеного права позивачки у даному випадку є зобов`язання органу пенсійного забезпечення нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-ІV, як працівнику освіти.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5       ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Судді:                                                                                           А.Г. Федусик

                                                                                                     О.А. Шевчук