Справа № 463/6989/23                                Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р. 
Провадження № 22-ц/811/3199/24                 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 січня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Ковальчука Ю.П.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 11 вересня 2024 року, -
ВСТАНОВИВ:

у серпні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Косаняк Світлана Степанівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , однак її рідна сестра, ОСОБА_1 , через неприязні відносини, що склалися між ними, не повідомила про смерть батька. У серпні 2023 року вона довідалася від батькової сестри про його смерть та звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак приватний нотаріус відмовила їй у прийнятті заяви, роз`яснивши про те, що їй необхідно звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки їй не було відомо про смерть батька, останні декілька років вона хворіє на серцеві захворювання, а в лютому 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України вимушена була виїхати в село до родичів, що в сукупності свідчить про об`єктивні причини пропуску строку для прийняття спадщини. З наведених підстав просить визначити ОСОБА_3 додатковий строк в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Косаняк Світлана Степанівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини – відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що в матеріалах спадкової справи є повний витяг з Державного реєстру актових записів про народження, в якому вказано дітей спадкодавця, однак приватний нотаріус, знаючи про наявність ще одного спадкоємця за законом першої черги, крім тієї, що подала заяву про прийняття спадщини, не вчинила необхідних дій для повідомлення її про відкриту спадщину, незважаючи на те, що особа, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, в тому числі може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення в пресі. Зазначає, що їй не було відомо про смерть батька, а з 18 травня 2021 року вона перебуває на обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний діагностичний центр» з діагнозом гіпертонічна хвороба, II стадія, 3 ступеня, ризик високий, ішемічна хвороба серця. Крім того, вона проживає з матір`ю, ОСОБА_5 , 1938 року народження, яка важко хворіє та потребує догляду, а з початком повномасштабної війни в Україні у лютому 2022 року вона з матір`ю переїхала до родичів в село, де фактично протягом тривалого часу проживали. Вважає, що зазначені нею причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини є поважними, однак суд першої інстанції не надав їм належної правової оцінки. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що незнання про смерть спадкодавця не є поважною причиною в розумінні ст. 1272 ЦК України для визначення судом додаткового строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, а також з відсутності інших причин, які об`єктивно перешкоджали позивачці своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що свідчили про поважність причин пропуску шестимісячного строку з часу відкриття спадщини для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 1216 ЦК України передбачено , що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).
Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.(ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Частина 1 ст. 1272 ЦК України передбачає, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правовими підставами для визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини може бути поважність його пропуску, тобто, об`єктивні причини, які перешкоджали спадкоємцю своєчасно звернутися до нотаріуса на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини.
При вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.
Відповідно до роз`яснень абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .
Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00040944039 від 11 серпня 2023 року підтверджується, що 28 вересня 1984 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини Кіт.
Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00040944071 від 11 серпня 2023 року підтверджується, що 24 вересня 1989 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12 серпня 2015 року у справі №464/5365/15-ц, після реєстрації шлюбу прізвище дружини – ОСОБА_11 .
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим повторно 31 грудня 2021 року Кам`янка-Бузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), підтверджується, що ОСОБА_12 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 . 
Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00034667738 від 20 січня 2022 року підтверджується, що 13 грудня 1980 року ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини ОСОБА_14 .
Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 , виданим Червоноармійським районним відділом ЗАГС міста Львові, підтверджується, що 26 вересня 1990 року шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 розірвано, після розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_16 .
Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00034667851 від 20 січня 2022 року підтверджується, що 27 листопада 2001 року ОСОБА_12 та ОСОБА_17 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини ОСОБА_18 .
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2014 року шлюб, що зареєстрований 27 листопада 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції між ОСОБА_17 та ОСОБА_19 – розірвано.
Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим 11 серпня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, підтверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Згідно з довідкою від 14 серпня 2023 року № 705, виданою ЛКП «Житловик-С», місце проживання ОСОБА_4 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , з 20 вересня 1988 року до 17 грудня 2021 року.
Згідно з довідкою б/н від 03 грудня 2021 року, виданою призваним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С., в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована одна особа, власник ОСОБА_4 . 
03 грудня 2021 року ОСОБА_20 звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її брата, ОСОБА_4 , а 20 січня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її батька, ОСОБА_4 .
Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. заведено спадкову справу №33/2021.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27 лютого 2023 року у справі №464/2020/22, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 25 липня 2023 року та постановою Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року, позов ОСОБА_20 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Косаняк Світлана Степанівна, про усунення від спадкування – залишено без задоволення. 
З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька, ОСОБА_4 .
Листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. № 36/01-16 від 10 серпня 2023 року у відповідь на заяву ОСОБА_3 про прийняття спадщини повідомлено ОСОБА_3 про те, що для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька їй необхідно звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.
У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 (провадження № 61-5590св21) вказано, що «якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16».
При цьому, суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, позивач посилається на те, що про смерть батька, з яким вона не спілкувалася через неприязні відносини, їй не було відомо, протягом останніх декількох років вона хворіє на серцеве захворювання, проживає разом з матір`ю, яка також важко хворіє цілим рядом захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного догляду, з початком війни вона вимушена була переїхати до родичів в село, а про смерть батька та відкриття спадщини дізналась лише у серпні 2023 року від батькової сестри, ОСОБА_20 .
На підтвердження зазначених вище обставин позивачка надала довідку від 07 грудня 2023 року № 323, видану філією «Центр радіаційного захисту населення діагностичний центр» КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний діагностичний центр», з якої вбачається, що ОСОБА_3 знаходиться на обліку з 18 травня 2021 року з діагнозом гіпертонічна хвороба II стадія, 3 ступеню ризик високий, ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, серцева недостатність I-II А ступеню, хронічний холецистит фаза ремісії, порушення толерантності до глюкози, субклінічний гіпотиреоз. 
Разом з тим, перебування ОСОБА_3 на медичному обліку в філії «Центр радіаційного захисту населення діагностичний центр» КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний діагностичний центр» підтверджує лише наявність у неї захворювань та здійснення заходів медичного контролю за перебігом цих захворювань, однак довідка не містить інформації про перебування позивачки після відкриття спадщини на стаціонарному лікуванні, що, на думку колегії суддів, не позбавляло позивачки можливості звернутися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в тому числі і шляхом її надіслання засобами поштового зв`язку із подальшим підтвердженням особисто.
Сам по собі факт наявності у позивача гіпертонічної хвороби, ішемічної хвороби серця та інших захворювань не свідчить про об`єктивну неможливість звернення із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, про об`єктивні причини, які перешкоджали ОСОБА_3 своєчасно звернутися до нотаріуса на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини.
Покликаючись як на одну із підстав поважності пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини на незадовільний стан здоров`я, ОСОБА_3 , всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження перебування на стаціонарному лікуванні, що цей незадовільний стан здоров`я об`єктивно перешкоджав їй своєчасно в шестимісячний строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 
Згідно з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5/66/394 КНП «4-а міська поліклініка м. Львова» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить амбулаторне лікування за діагнозом церебно-васкулярна хвороба ІХС, стабільна стенокардія, ФКІП, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба II стадія, 2 ступеню ризик високий, остеохондроз шийно-грудного відділу хребта, вузловий зоб, бронхіальна астма. Крім того, зазначено, що їй рекомендовано контроль АТ, цукру крові, регулярний прийом призначеного лікування, дієтотерапія, обмеження вживання солі.
При цьому, у наданій позивачем виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5/66/394 не вказано про необхідність постійного догляду за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що спростовує покликання ОСОБА_3 на неможливість вчасного подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з постійним доглядом за матір`ю.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачка, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у неї об`єктивних, незалежних від неї причин, які перешкоджали своєчасно, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 
У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 зазначено, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.
Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність причин пропуску зазначеного строку.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 635/4551/18, від 27 травня 2020 року у справі № 336/1127/17, від 30 червня 2020 року у справі № 431/5782/17, від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 13 квітня 2023 року у справі №522/17537/18 та від 09 жовтня 2024 року у справі № 619/2906/23.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 , будучи спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька, заяву про прийняття спадщини у строк, встановлений статтею 1270 ЦК України, не подала, а наведені нею причини пропуску строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, не є поважними, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення ОСОБА_3 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 вересня 2024 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 03.02.2025 року. 

Головуючий: Н.О. Шеремета 
Судді: О.М. Ванівський 
Р.П. Цяцяк